233 № 233/4392/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 листопада 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
позивача ОСОБА_1,
роглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
23 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2012 року йому належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якому зареєстрований його син - ОСОБА_2 З грудня 2013 року відповідач в належному позивачу будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання та мешкає в Російській Федерації. Реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачу будинку має наслідком порушення його прав як власника, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Пояснив, що ОСОБА_2, який є його сином, з грудня 2013 року не мешкає в будинку АДРЕСА_1, оскільки з власної волі змінив місце проживання та переїхав до Російської Федерації; будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку відповідачу з його боку не чинилось.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із сторонами по справі, мешкає по- сусідству. Підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року не мешкає в будинку АДРЕСА_1, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку позивач сину не чинив.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2012 року є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.5,6).
Відповідно до довідки КП «Служба єдиного замовника» від 16 серпня 2018 року №2175 (а.с.10) та будинкової книги (а.с.7-8) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 16 серпня 2018 року ОСОБА_2 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 з грудня 2013 року по теперішній час (а.с.9).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 з власної волі не проживає в належному позивачеві будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя