РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2018 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Ускової Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за договором позики та процентів,-

встановив:

Позивач звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за договором позики від 05.03.2011 року у розмірі 10 127 гривень та процентів у розмірі 5822 гривень за період з 01.09.2014 по 28.02.2018 загалом стягнути 15 949 гривень.

Підставою свого позову позивач зазначив, що 05 березня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. Відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 9240 грн. Строк повернення до 05 травня 2012 року. В зазначений строк відповідач не повернула йому суму позики, таким чином порушила умови договору. Позивач вважає, що відповідач повинна йому сплатити суму інфляційних втрат, індекс якої за період з 01.09.2014 по 28.02.2018 склав 209/6 %, що відповідає сумі інфляційних втрат 9240 гривень *1.096= 10 127 гривень. Також позивач вважає, що він вправі стягнути з відповідача проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період 01.09.2014 року по 28.02.2018, яка складається загалом 5822 гривень.

Щодо пропущеного строку позовної давності, позивач вважає, що ним він не пропущений, оскільки період стягнення розпочалося 01.09.2014. Вважається загальновідомими фактами, не підлягаючими доказуванню, що у звязку з початком активної фази АТО, у м. Луганську ДП «Укрпошта» з 24.07.2014 року тимчасово призупинила прийом та доставку поштових відправлень, тобто з моменту втрати для нього реальної можливості надіслати до суду позовну заяву і до 11.09.2015, коли він прибув із зони АТО, загалом пройшло 1 рік, 1 місяць та 17 днів і на цей строк зупиняється перебіг позовної давності. Таким чином, фактично 3-річний строк позовної давності, щодо стягнення заборгованості строком нарахування з 01.09.2014 спливає 17.10.2018.і не є пропущений.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 серпня 2018 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 клопотань, на підставі ст. 279 ЦПК України, про участь у розгляді справи до суду не надіслали.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 05 березня 2011 року був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 9240 грн. Цю суму ОСОБА_2, зобовязалась повернути частинами на протязі 12 місяців, тобто з 05 травня 2012 року по 770, 00 гривень на місяць. (а.с.3)

Копією рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 15.08.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 був задоволений частково та стягнуто з ОСОБА_2 залишкову суму боргу за договором позики від 05.03.2011 року - 2240, 00 гривень та 4805, 00 гривень пеню за невиконання зобовязань за договором позики.(а.с.4)

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Так, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати за несплату у період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року - 9240 гривень *1.096, становлять 10 127 гривень.

Розрахунок заборгованості в частині визначення інфляційних втрат є таким, що відповідає умовам Кредитного договору та Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про інфляційні втрати за договором позики від 05.03.2011 року у розмірі 10 127 гривень.

Суд погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком нарахування процентів за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зі змісту даної норми Закону вбачається, що визначення розміру процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України можливо лише за умови, якщо договором не встановлений розмір процентів.

Як вбачається із матеріалів справи, умови договору позики не містять положень щодо процентів за отримання грошових коштів,у зв'язку з чим їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та сплачується до дня фактичного повернення грошового боргу.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір процентів за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018, становить 5822 гривень та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про визнання поважними причинами пропущеного строку позовної давності, суд виходить з наступного.

За правилом ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред»явленю позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Луганськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р та від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення. До цього переліку внесені місто Луганськ.

З позовної заяви позивача, вбачається, що позивач ОСОБА_1 прибув із зони АТО, а саме з м. Луганськ 11.09.2015 року до м. Рубіжне Луганської області.

Відповідно до копії листа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 19.03.2018 року позивач 16.09.2015 року взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, в заяві дата переміщення - 11.09.2015 року.(а.с.5)

Загальновідомим фактом, є те що ДП «Укрпошта» з 24.07.2014 року тимчасово призупинила прийом та доставку поштових відправлень з тимчасово окупованих територій.

Таким чином, позивач втратив реальну можливість звернутися вчасно до суду з позовною заяву до відповідача в період з 24.07.2014 по 11.09.2015 року, а отже перебіг позовної давності на цей саме період підлягав зупиненню.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає поважними причини пропущення позивачем ОСОБА_1 позовної давності.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, відповідач відзиву на позовну заяву з приводу позовних вимог до суду не надала. Позивач наданими суду доказами, довів, що він має право стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором позики від 05.03.2011 року та процентів, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 127, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 610-612, 625, 1048 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за договором позики та процентів - задовольнити.

Визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 строк для пред'явлення позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 інфляційні втрати за договором позики від 05.03.2011 року у розмірі 10 127 гривень та проценти у розмірі 5822 гривень за період з 01.09.2014 по 28.02.2018, а всього - в розмірі 15 949 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 704, 80 гривень на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_4