АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2653/16-ц 22-ц/774/98/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/2653/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Кредитна спілка «Альтернатива»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року, яке ухвалено суддею Тимошенко Т.І. о 13 годині 36 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Кредитна спілка «Альтернатива»(надалі - КС «Альтернатива») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначила, що 30 грудня 2015 року між КС «Альтернатива»та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №401, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 41 050,00 грн. на термін до 30 грудня 2017 року.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договорами поруки, укладеними 30.12.2015 року між КС «Альтернатива»та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 15.04.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 46 826,22 грн., яка в добровільному порядку сплачена не була, а тому позивач просив суд: розірвати Кредитний договір №401 від 30 грудня 2015 року, стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість станом на 15.04.2016 року у розмірі 46 826,22 грн., яка складається з наступного: 41 050,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5 776,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року позовні вимоги КС «Альтернатива» задоволено.

Розірвано Кредитний договір № 401 від 30 грудня 2015 року, укладений між КС «Альтернатива» та ОСОБА_1.

Стягнуто солідарно на користь КС «Альтернатива» заборгованість за Кредитним договором № 401 від 30 грудня 2015 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у сумі 46826 гривень 22 копійки, яка складається з суми основного боргу за кредитом в розмірі 41050 гривень 00 копійок та відсотків за користування кредитом в розмірі 5776 гривень 22 копійки, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 гривень 00 копійок щодо майнових вимог та 1378 гривень 00 копійок щодо немайнових вимог.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, на думку відповідача ОСОБА_2 суд розглянув справу упереджено та не вчинив всіх належних дій для повідомлення його про час та місце розгляду справи. Також, судом не взято до уваги, що графік повернення кредиту сторонами визначено шляхом сплати щомісячних платежів і позовна давність має обчислюватися за кожним платежем окремо. Оскільки, кредитор не звертався до поручителя ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості, скаржник вважає, що порука є припиненою через пропуск строку звернення до суду щодо стягнення кожного періодичного платежу. Крім того, відповідач зазначає, що виконання кредитного договору забезпечено різними договорами поруки та суд не мав правових підстав для солідарного стягнення боргу з усіх поручителів. При цьому, вказує на те, що суд повинен був викласти в рішенні міру персональної відповідальності перед позивачем всіх відповідачів у справі, а не стягувати борг солідарно.

Позивач КС «Альтернатива» надав відзив на апеляційну скаргу, який не приймається судом до уваги, оскільки, у порушення вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України, до нього не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між КС «Альтернатива» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №401, за умовами якого КС «Альтернатива» надала позичальнику кредит в розмірі 41 050,00 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 48% річних. Датою остаточного повернення кредиту є 30 грудня 2017 року.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1.1. цього Договору СК «Альтернатива» має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі наявності простроченої заборгованості (а.с. 10-11).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 401від 30 грудня 2015 року, між КС «Альтернатива» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з кожним окремо, було укладено договори поруки, у відповідності до яких останні відповідають перед КС «Альтернатива» за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, передбачених кредитним.

Відповідно до п. 6 договорів поруки від 30 грудня 2015 року, порука припиняється, якщо КС «Альтернатива» протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (а.с.19, 20, 21).

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування, яка станом на 14 квітня 2016 року склала 46 826,22 грн.

15 березня 2016 року КС «Альтернатива» звернулася до відповідачів із вимогою про погашення заборгованості у повному обсязі (а.с. 23-26).

Задовольняючи позовні вимоги КС «Альтернатива» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що КС «Альтернатива» підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, що, згідно ст. 561 ЦК України та п. 2.1.1. Кредитного договору № 401від 30 грудня 2015 року, надає позивачу право на дострокове розірвання цього Договору, а, оскільки, відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог КС «Альтернатива» про розірвання Кредитного договору № 401від 30 грудня 2015 року поручителем ОСОБА_2 фактично не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

При перевірці доводів апеляційної скарги щодо припинення поруки ОСОБА_2 колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука - це спеціальний додатковий захід майнового характеру, який спрямований на забезпечення належного виконання основного зобов'язання.

Зі змісту статті 553 ЦК України випливає, що обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6 договорів поруки передбачено, що порука припиняється, якщо КС «Альтернатива» протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (а.с.19, 20, 21).

За пунктом 1.4 Кредитного договору строк його дії встановлено до 30 грудня 2017 року (а.с. 10).

Тобто, договорами поруки встановлено строк її припинення - після закінчення трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, а саме - до 30 грудня 2020 року.

Згідно матеріалів справи, з даним позовом КС «Альтернатива» звернулася до суду у травні 2016 року (а.с. 3), тобто в межах дії поруки та доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Не може погодитись суд апеляційної інстанції і з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо неврахування судом першої інстанції пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позов подано в межах загального трирічного строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦПК України (прострочення платежів відбулося 30 січня 2016 року; позов подано до суду 05 травня 2017 року).

Не обґрунтованими та надуманими є й доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не вчинення всіх належних дій для повідомлення скаржника ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, оскільки, згідно матеріалів справи, останній особисто приймав участь у судовому засіданні 24 лютого 2017 року та навіть визнав у повному обсязі заявлені позовні вимоги (а.с. 124-129).

Разом з тим, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов помилкового висновку, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов договору у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і всі поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Так, дійсно, правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителя відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, стягуючи з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як поручителів, в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено три окремі договори поруки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом невірно застосовано матеріальний закон, який не поширюється на дані правовідносини, у зв'язку з чим рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Разом з цим, суд першої інстанції, в порядку розподілу судових витрат допустив їх солідарне стягнення, що діючим законодавством не передбачено, адже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а, відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині порядку розподілу судових витрат, стягнувши на користь КС «Альтернатива» судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, у рівних частинах з відповідачів, тобто по 689,00 грн. з кожного ( 2 756,00 грн. : 4 = 689,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2017 рокув частині задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Альтернатива» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договоромскасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Кредитної спілки «Альтернатива» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Альтернатива» заборгованість за Кредитним договором №401 від 30 грудня 2015 року станом на 15.04.2016 року у розмірі 46 826 (сорок шість тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 22 (двадцять дві) копійки, яка складається з наступного: 41 050,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5 776,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Альтернатива» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі по 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) гривень 00 копійок з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: