Справа № 545/3464/17
Провадження № 2/545/218/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Бутиріній М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту поживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту поживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з травня 1978 року вона, її чоловік ОСОБА_2, мати чоловіка ОСОБА_3, бабуся ОСОБА_3, вітчим ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_1. ОСОБА_4 був їй як рідний батько, вони вели спільне господарство, допомагали один одному. Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала окремо. Фактично вона проживала однією сім'єю із спадкодавцем, піклувалась про нього У квітні 2015 року лікарі діагностували у ОСОБА_4 онкологічне захворювання. Після цього вона весь була поряд з ОСОБА_4, доглядала його, викликала до дому лікаря та відвідувала хворого в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, витрати на його поховання взяла її родина. У встановлений законом строк вона звернулась до Полтавської районної державної нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, земельну ділянку площею 4,39 га. Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори постановою від 27 жовтня 2017 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку відсутністю документів, що підтверджують факт її родинних відносин з вітчимом ОСОБА_4

Оскільки вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю близько 36 років, тобто більше п'яти років, вважає що набула право на спадкове майно, яке йому належало. Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом.

Просила встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживала однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_1, в період з травня 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,39 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2006 року, як спадкоємцем четвертої черги за законом після вітчима ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, підтвердила зазначені вище обставини, просила позов задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні пред'явлені вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача - Микільської сільської ради Полтавського району полтавської області до суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутності, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Заслухавши позивача, її представника, свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 06 травня 1978 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та почала проживати в АДРЕСА_1 з сім'єю її чоловіка. До складу сім'ї входили мати чоловіка - ОСОБА_3, вітчим чоловіка - ОСОБА_4 (а.с.14-16)

Вказана сім'я вела спільне господарство, члени сім'ї допомагали один одному. У квітні 2015 року лікарі діагностували у ОСОБА_4 онкологічне захворювання. Після того позивач була поряд з хворим, доглядала його, викликала до дому лікаря та відвідувала його в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, витрати на його поховання взяла родина позивача, що підтверджується довідкою Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-11/2609 від 15 листопада 2017 року (а.с.16, 26).

Зазначене підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

В зв'язку з розбіжностями в прізвищах ОСОБА_4 та матері останнього ОСОБА_5, ОСОБА_10 звернувся до суду із позовною завою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року по справі №545/3098/15-ц встановлено факт, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 4,39 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2006 року, як спадкоємцем за заповітом після матері ОСОБА_5. Згідно вказаного рішення здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але ОСОБА_4 не встиг переоформити державний акт на своє ім'я (а.с.27-29).

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років підтверджується письмовими доказами, показаннями свідків.

Позивач разом із спадкодавцем проживала однією сім'єю більше п'яти років, вона допомагала та доглядала за будинком, здійснювала похорони ОСОБА_4, тому позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю протягом останніх п'яти років, оскільки від цього залежить виникнення у неї права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Іншим шляхом, окрім судового, встановити цей факт, не можливо. Тому, ці обставини змусили позивача звернутися до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'ю із спадкодавцем не менше п'яти років обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За змістом ч.1, ч. 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_1 звернулась до Полтавської районної державної нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, земельну ділянку площею 4,39 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Вказана земельна ділянка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку належала ОСОБА_5, матері ОСОБА_4 (а.с.22, 23).

Інші особи для до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 не звертались.

Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори постановою від 27 жовтня 2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку відсутністю документів, що підтверджують факт її родинних відносин з ОСОБА_4 (а.с.17, 18).

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4, оскільки проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини та має право на спадкове майно у вигляді права власності на земельну ділянку площею 4,39 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України).

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст.1264 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини. Спадщина до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка залишилась після смерті ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту поживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживала однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_1, в період з травня 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто не менше як п'яти років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 4,39 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2006 року, як спадкоємцем четвертої черги за законом після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. В. Шелудяков