Провадження № 2/161/589/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
23 січня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Щерблюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської ради про виселення із службового житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:
Заступник військового прокурора Луцького гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом до ОСОБА_1 про виселення із службового житла без надання іншого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на балансі Луцького прикордонного загону ДПС України знаходиться житлове приміщення загальною площею 19,32 кв.м., опалювальна площа 22,3 кв.м., яке складається з однієї кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору найму житла в гуртожитку №34 від 12.04.2004 року вищевказане житлове приміщення надано в якості службового житла колишньому військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 зі складом сім`ї три чоловіки, яке рахується за ним по теперішній час. Однак, відповідач на даний час звільнений з військової служби у запас та у трудових відносинах з Луцьким прикордонним загоном не перебуває.

Таким чином, відповідач підлягає виселенню зі службового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення, оскільки особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку, крім іншого, у разі, якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Державній прикордонній службі України. Крім того, неодноразові звернення до ОСОБА_1 про звільнення службового житла, останнім залишено без задоволення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05.09.2017 року до участі у справі залучено Служба у справах дітей Луцької міської ради, як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.

Покликаючись на викладенні обставини та із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просять суд виселити ОСОБА_1 та усіх членів його сім`ї, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , без надання іншого житлового приміщення, зі службового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі.

Прокурор та представник позивача надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Просять суд, позовні вимоги із врахуванням уточнених задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.

Представник третьої особи Андрусік О.А. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила суд відмовити у задоволенні позову з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу в Луцькому прикордонному загоні.

На підставі договору найму житла в гуртожитку №34 від 12.04.2004 року кімната АДРЕСА_2 надана в якості службового житла ОСОБА_1 зі складом сім`ї три чоловіки (а.с. 7).

Відповідно до витягу з наказу №110-ос від 30.03.2010 року електрогазозварника відділення обслуговування роти матеріального забезпечення ОСОБА_1 звільнено, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України 30.03.2010 року (а.с. 13).

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно вимог ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців (стаття 125 ЖК України).

Разом з тим, як зазначено в абзаці 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Аналогічні приписи закріплені в п. 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно з яким забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та, серед іншого, надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби.

Згідно з п. 3.17 цієї Інструкції, військовослужбовець, особа, звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобов`язані у двомісячний строк звільнити займане ними службове жиле приміщення в разі одержання жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон разом із членами сім`ї.

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 18.04.2016 року, відповідачу ОСОБА_1 , як звільненому з військової служби, запропоновано до 15.05.2016 року звільнити займану житлову площу (а.с. 12).

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-115цс13 предметом якої було виселення військовослужбовця із службового приміщення сформулював правову позицію від 13.11.2013 року, згідно з якою роз`яснив, що в цій категорії справ судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону.

Перед відповідачем ОСОБА_1 , як військовослужбовцем держава виконала свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та забезпечила останнього житловим приміщенням для постійного проживання, під час проходження служби.

Обов`язок забезпечення іншим житловим приміщенням зберігається виключно у випадку переміщення для проходження служби в іншу місцевість і виключно на час проходження служби. Із припиненням військової служби в держави припиняється цей обов`язок, що виключає можливість застосування ст. 125 ЖК України під час розгляду спору про виселення без надання іншого житла.

Будь-яких інших аргументів про неможливість виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення в судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Крім того, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 118, 124, 125 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :
Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 800 грн. (вісімсот грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 800 грн. (вісімсот грн.).

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк