АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3430/17 Номер провадження 22-ц/786/494/18Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 січня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 03 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зауважує, що оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням п.11 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Вказує, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а тому суд безпідставно залишив даний позов без руху та в подальшому визнав його неподаним у зв'язку з ненаданням доказів. Окрім того, апелянт зазначає, що, в порушення вимог закону, місцевим судом в ухвалі про залишення позову без руху не було зазначено точного розміру несплачених судових витрат.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому прохала постановити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 1/8 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4;

- визнати за нею право приватної власності та виділити в натурі: холодильник-морозильник «INDTSIT»-3000,00 грн., пральну машину «LG F 1020N05» - 3000,00 грн., пилосос «Zelmer» - 3000,00 грн., м'ясорубку «Zelmer» - 2000,00 грн., мікрохвильову піч «GORENIJE 20 1» - 1500,00 грн., телевізор «Sony» - 3000,00 грн., варочну поверхню газову «Pyramida» - 2000,00 грн., духову шафу «ВЕКО» - 3000,00 грн. на загальну суму 20500,00 грн., від отримання грошової компенсації до рівності часток подружжя відмовилась;

- визначити попередньо розмір судового збору за позовні вимоги про визнання права власності на 1/8 частку домоволодіння;

- у зв'язку з неможливістю отримання доказів: правовстановлюючих документів і технічної документації на житловий будинок, на виконані комунікації та інженерні споруди, витребувати наступні докази: з відповідача ОСОБА_4 правовстановлюючі документи та технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; з відповідача ОСОБА_3 фінансові документи на витрачення грошових коштів для придбання будівельних матеріалів та обладнання; з третьої особи ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» -інвентарну справу на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- вирішити питання судових витрат (а.с.3-7).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано скаржнику п'ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання вказаної ухвали.(а.с.39-40).

В подальшому, як зазначено вище, ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 03 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.43).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 01.12.2017 року ОСОБА_5 не усунуті, а тому наявні підстави для визнання даного позову неподаним та повернення його позивачу.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до п.11 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви містить стаття 119 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі позову), згідно якої позовна заява подається в письмовій формі та повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

За змістом ст.ст.11,119 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі позову) позивач (заявник) на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Згідно ст.ст.27,31 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі позову) позивач має право в судовому засіданні подавати докази та протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ст.131, ч.2 ст.191 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі позову), подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні заяви залишати її без руху та повертати заявнику.

Як убачається зі змісту ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2017 року підставами для залишення позовної заяви без руху, згідно ухвали судді, є її невідповідність вимогам ст.119 ЦПК України (в редакції 2004 року), зокрема, те, що позивачем не надано доказів на підтвердження:

-придбання спірного майна (телевізору, мікрохвильової печі, духової шафи, пилососу, варочної поверхні, дивану, кухонних меблів, м`якого кухонного куточку, м`ясорубки, вмивальника з тумбою) в період шлюбу сторонами по справі, на підставі яких правовстановлюючих документів та вартість цього майна;

-обставин матеріальної участі позивача в період шлюбу у придбанні будівельних матеріалів, технічного оснащення, будівельної техніки та інвентаря, не надано документально підтверджені витрати на їх придбання;

-обставин здійснення будівництва помешкання в період шлюбу, коли та на підставі яких дозвільних документів, виданих відповідними державними органами, здійснювалось будівництво частини будинку;

-коли та на підставі яких дозвільних документів, виданих відповідними державними органами, було здійснено перепланування та переобладнання всього житлового будинку.

Окрім того, у даній ухвалі було вказано на незрозумілість підстав, з яких виходив позивач, визначаючи ціну позову.

Проте, з аналізу норм ст.ст. 11, 27,31, 131, 191 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову), подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позовної заяви залишати її без руху та повертати заявнику.

Окрім того, при подачі позову ОСОБА_2 зазначала про неможливість отримання нею правовстановлюючих документів і технічної документації на житловий будинок та на виконані комунікації та інженерні споруди і фінансових документів про придбання будівельних матеріалів та обладнання, у зв'язку з чим прохала витребувати їх з відповідачів, а тому залишення позовної заяви без руху з подальшим визнанням її неподаною з підстав не надання доказів, не можна вважати обґрунтованим.

Також, в позовній заяві ОСОБА_2 вказувала про неможливість правильного визначення розміру судового збору за позовною вимогою про визнання права власності на 1/8 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, без проведення судово-будівельної експертизи для визначення вартості спірного майна, а тому ОСОБА_2 прохала попереднього визначити його розмір судом з подальшим стягнення недоплаченого судового збору чи поверненням переплаченого.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України (ч.2 ст.80 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі позову), якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

З урахуванням наведеного, за наявності об'єктивних обставин, що унеможливили визначення позивачем ціни позову на момент його подачі, суд повинен був попередньо визначити його ціну з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Проте, в порушення вимог закону, судом першої інстанції було безпідставно залишено позовну заяву без руху з подальшим визнанням її неподаною.

Відповідно до вищевикладеного, при постановленні ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі ст.121 ЦПК України місцевий суд не врахував всіх вказаних обставин, та безпідставно залишив заяву без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.ст.119 ЦПК України, після чого, за відсутності законних підстав, постановив ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачу.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про її скасування та направлення матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи , порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 січня 2018 року, - скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, - повернути до Полтавського районного суду Полтавської області для продовження розгляду на стадію відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун