Справа № 464/4936/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/1716/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова віл 29 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 0 від 09.08.2006 року, розмір якої становить 48 979,90 швейцарських франків, що по курсу НБУ станом на 30.04.2014 року становить 635 832,03 грн. та 82 411 грн. пені, з яких: 25 851,57 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 30.04.2014 року становить 335591, 87 грн. кредитна заборгованість; 23128, 33 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 30.04.2014 року становить 300240, 16 грн, заборгованість по процентам; 3590, 50 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 30.04.2014 року становить 46610, 03 грн, пеня за прострочення сплати кредиту; 2757, 85 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 30.04.2014 року становить 35801, 00 грн, пеня за прострочення сплати процентів, а також судовий збір сплачений при зверненні до суду. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача, враховуючи висновки експертизи (без врахування додаткових угод до кредитного договору) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 09.08.2006 року, розмір якої станом на 28.04.2015р. становить 55575,88 швейцарських франків та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09.08.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 41700 швейцарських франків, а відповідач зобов»язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.01.2013 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних. Позивач взяті на себе зобов»язання виконав в повному обсязі. Відповідач всупереч умовам договору припинив погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам з березня 2009 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов»язання. Станом на 30.04.2014 року заборгованість відповідача становила 48979, 90 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 30.04.2014р. - 635832,03 грн. та 82411,03 грн. пені. Дана сума заборгованості розрахована з урахуванням укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 до договору кредиту додаткової угоди №1 від 30.01.2009 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) та додаткової угоди №1 від 30.01.2009 року (щодо зміни кредитного договору при реструктуризації) (щодо зміни схеми погашення кредиту). За результатом криміналістичної експертизи №670 від 25.03.2015 року, ОСОБА_2 не є стороною в додаткових угодах до кредитного договору №0 від 09.08.2009 року, оскільки з висновку вбачається, що ОСОБА_2 не підписував дані додаткові угоди. Однак за відсутності умов, передбачених додатковими угодами до кредитного договору, відповідач все ж несе відповідальність за погашення заборгованості по кредитному договору, яка становить станом на 28.04.2015 року 55575,88 швейцарських франків, яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова віл 29 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 09.08.2006 року в розмірі 55 575,88 швейцарських франків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесенні судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України та не врахував, що Банком були змінені строки виконання зобов'язання за кредитними договорами. Вказує, що звернувшись до суду із даним позовом 05.05.2014 року, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої просив відповідач у своїй заяві від 18.06.2014 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи викладені у скарзі. Представник позивача ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено, що 09.08.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 41700 швейцарських франків (еквівалентній на час укладення договору 171804,00 грн.), а відповідач зобов»язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.01.2013 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних, що відповідає п.1.1, 1.2.1, 1.2.2 кредитного договору.

Позивач прийнятті на себе зобов»язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором кошти, видав позичальнику кредит в розмірі 41700 швейцарських франків, що посвідчується заявою на видачу готівки № 03 від 10.08.2006р.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо у договорі встановлений строк виконання зобов»язання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Всупереч умов кредитного договору відповідач припинив здійснення платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам з березня 2009 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов»язання.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 умов кредитного договору належним чином не виконував, допустивши заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 28.04.2015р. становить 55575,88 швейцарських франків з них: кредитна заборгованість 26155,15 швейцарських франків; заборгованість по відсотках 29420,73 швейцарських франків, які підлягають стягненню з нього на користь позивача. При цьому суд виходив з того, що строк виконання зобов»язання за кредитними договором сплив 09.01.2013 року, відтак у позивача виникло право звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов договору від 09.08.2006 року позивач надав відповідачу кредит у сумі 41 700 швейцарських франків, а відповідач зобов»язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.01.2013 року.

Судом установлено, що всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту з березня 2009 року. Як убачається з матеріалів справи, у зв»язку з наведеним банк скерував ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.256 т.1).

За зверненням позивача приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області вчинено виконавчий напис від 22.12.2009 року за реєстр. № 1487 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.61 т.1). Як зазначено у виконавчому написі, строк повернення кредиту визнаний таким, що настав 16.09.2009 року.

Отже, позивачем згідно положень п.п.1.2.2 п.1.2, п.5.5 договору було встановлено строк виконання зобов»язання (достроково) в повному обсязі 16.09.2009 року.

Факт скерування ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредиту та зміну строку виконання зобов»язання - 16.09.2009 року, а також відсутність оплати чергових платежів з боку відповідача з березня 2009 року ствердив представник позивача в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, оскільки банк змінив строк виконання зобов»язання, останній мав право з 16.09.2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 22.05.2014 року.

У запереченнях на позов ОСОБА_2 просив застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с.54-56 т.1).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за спливом позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, тому рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова віл 29 грудня 2016 року скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 09.08.2006 року в розмірі 55 575,88 швейцарських франків.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.03.2018р.

Головуючий

Судді: