АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м.Харків

справа № 639/6239/18

провадження № 22-ц/790/1671/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря- Семикрас О.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 грудня 2017 року, ухваленого суддею - Труханович В.В. в залі суду в м. Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що у 2011 році між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського рахунку, відповідно до якого банк зобов'язувався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Даний договір обслуговується картою № НОМЕР_1, на якій знаходяться кошти у сумі 285 446,96 грн.

14 вересня 2017 року позивач намагався зняти грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. але йому було відмовлено у даній операції.

Одразу після виявлення факту невиконання операції ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», де йому стало відомо, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх обов'язків з видачі грошових коштів, які належать позивачу на праві власності, через банкомати та каси своїх відділень. При цьому відповідач ніяк не повідомив про зміну умов обслуговування та блокування грошей на картковому рахунку.

У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за договором банківського рахунку у загальному розмірі 300 114,24 грн., з яких 285 446,96 грн. - основна сума заборгованості; 5 708, 94 грн. - індекс інфляції; 8 277,96 грн. - пеня; 680,38 грн. - 3% річних та стягнути судовий збір у розмірі 3 001,14 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач відмовився від позову в частині стягнення заборгованості у сумі 285 446,96 грн.

В інший частині позовну заяву підтримував.

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування посилалась на ті обставини, що банком було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну картку, як засіб доступу до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору між ними, а саме, для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей. Також вказує, що кошти позивача обліковуються на власному рахунку, не привласнені банком і не використовуються ним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 14 667,28 грн., яка складається з 5 708,94 грн. - індекс інфляції; 8 277,96 грн. - пені; 680,38 грн. - 3% річних, ухвалити нове рішення яким задовольнити дані позовні вимоги, стягнути з Державного бюджету на його користь судовий збір у розмірі 1 180,50 грн., стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь судовий збір у розмірі 1 057,50 грн., посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що грошові кошти у розмірі 285 446,96 грн. були йому повернуті в процесі розгляду справи по суті. Зазначає, що відповідач повинен був виконати доручення позивача про видачу йому готівкових коштів 14 вересня 2017 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, яка передбачена чинним законодавство України. Зазначає, що у відповідача за договором банківського рахунку з 15 вересня 2017 року по 13 жовтня 2017 року за невиконання зобов'язання утворилась заборгованість у розмірі 14 667,28 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір щодо користування коштами позивача, у зв'язку з чим його позовні вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 9).

14 вересня 2017 року позивач намагався зняти грошові кошти з даної картки, але йому було відмовлено у даній операції (10-11).

З виписки по обігу коштів на картці ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року вбачається, що на його рахунок надходили кошти шляхом поповнення готівкою від різних осіб (а.с. 13-15).

У зв'язку з чим банк на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну картку, як засіб допуску до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору, потребував від останнього подати інформацію (офіційні документи) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, та проведення первинного фінансового моніторингу клієнта на предмет дотримання законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Оскільки ОСОБА_1 зазначеної інформації банку не надав, то банк відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил банківських послуг призупинив розрахунки за карткою (заблокував картку).

Після виявлення факту невиконання операції по зняттю грошових коштів ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою - вимогою про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на його поточному рахунку та зі скаргою на незаконні дії ПАТ КБ «ПриватБанк» до Голови Національного банку України (а.с. 16-19, 21-24).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно частинами першої та другою статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому, документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані.

Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції клієнтом ідентифікація, верифікація клієнта здійснюються також у разі проведення ним фінансової операції на суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону, незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, які можуть бути пов'язані між собою.

У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки позивачем не були надані витребувані у позивача документи щодо походження коштів, які надійшли на його рахунок № НОМЕР_1 за період з серпня - вересня 2017 року, то банк мав право тимчасово призупинити розрахунки за карткою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції відмовився від позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості, оскільки вона вже була повернута йому після надання останнім відомостей щодо наявності банківського рахунку в іншому банку на вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не перевіряє.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» індексу інфляції, пені та 3% річних за користування коштами, то колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення зазначеної суми.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання.

Судами при розгляді справи було встановлено, що кошти ОСОБА_1 обліковувалися на його власному рахунку, не привласнені банком і не використовувалися ним, у зв'язку з чим правові підстави для застосування до даних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України відсутні, рівно як і стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 549 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що оскільки між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не було укладено договір щодо користування коштами позивача, то і вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції задоволенню не підлягають.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були перевірені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Державного бюджету України на його користь судового збору у розмірі 1 180,50 грн., то колегія суддів виходить із того, що оскільки ОСОБА_1 відмовився від частини позовних вимог в суді першої інстанції, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції за заявою ОСОБА_1 вправі ухвалити додаткове рішення про повернення йому з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, виходячи із суми позову про стягнення якої він відмовився.

Щодо доводів апеляційної скарги про повернення судового збору, сплаченого при подачі апеляційної карги, то колегія суддів вважає, що оскільки суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишає без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, то правові підстави для повернення ОСОБА_1 зазначених судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 367, ст. 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна