Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 185/8113/15

провадження № 61-3124 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - селянське фермерське господарство «Сокол»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу селянського фермерського господарства «Сокол» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Врони А. О. від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Глущенко Н. Г.,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, від 10 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 рокуселянське фермерське господарство «Сокол» (далі -

СФГ «Сокол») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання зобов'язання припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2009 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2009 року, з СФГ «Сокол» на користь ОСОБА_2 стягнуто борг у розмірі 190 тис. грн. Рішенням суду встановлено, що між сторонами 12 січня 2006 pоку був укладений договір позики на суму 250 тис. грн. Оскільки СФГ «Сокол» не повернуло кошти ОСОБА_2 у визначений договором строк, необхідно стягнути з СФГ «Сокол» на користь ОСОБА_2 залишок боргу у розмірі 190 тис. грн. 13 липня 2009 pоку державний виконавець відділу державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції Гідзула С. О. відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом

9 липня 2009 pоку на підставі рішення суду від 17 лютого 2009 pоку.

Проводячи виконавчі дії державний виконавець 21 вересня 2009 року склав акт опису й арешту: трактора ДТ - 75, врожай соняшника на полях НОМЕР_1 відповідно до постанови державного виконавця

від 14 жовтня 2009 pоку про передачу майна на відповідальне зберігання відповідачу ОСОБА_6 передано врожай соняшника, який буде зібрано на полях НОМЕР_2, належний господарству. ОСОБА_6 був ознайомлений з постановою від 14 жовтня 2009 року та підписав її особисто. У період з 15 жовтня 2009 року по 2 листопада 2009 pоку на полях господарства було зібрано 68 820 кг соняшника, які передавались державним виконавцем за актами ОСОБА_2 на відповідальне зберігання після вивішування на елеваторі.

Проте відповідач розтратив врожай соняшника, зібраний на полях господарства. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2011 року у справі встановлено, що ОСОБА_2 розпорядився частиною арештованого, описаного та переданого на зберігання насіння соняшника в кількості 22 920 кг.

З урахуванням викладеного, СФГ «Сокол» вважає, що всі боргові зобов'язання перед ОСОБА_6 воно виконало, оскільки останній розтратив переданий йому на зберігання урожай на суму, що значно перевищує борг господарства, тому просило суд визнати припиненими зобов'язання між СФГ «Сокол» та ОСОБА_6 за договором позики від 12 січня 2006 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року у задоволенні позову СФГ «Сокол» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову СФГ «Сокол» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту спірних правовідносин.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня

2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що фактично між сторонами виник спір щодо компенсації відповідачем господарству шкоди спричиненої останнім в результаті неправомірно розтраченого урожаю переданого йому на відповідальне зберігання, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

У вересні 2016 року СФГ «Сокіл» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили належним чином та у повному обсязі обставини справи, не перевірили доводи позивача про те, що з СФУ «Сокол» стягнуто боргове зобов'язання у подвійному розмірі, оскільки ОСОБА_2, прийнявши на зберігання майно, розтратив його і разом з тим вимагає стягнення з позивача боргу за договором від 12 січня 2006 року.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що рішення районного та апеляційного судів є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги щодо погашення заборгованості за договором позики є безпідставними, оскільки таких доказів позивач не надав.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду

від 17 лютого 2009 року, яке набрало законної сили, з СФГ «Сокол» на користь ОСОБА_2 стягнуто борг в сумі 190 тис. грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції Гідзули С. О. від 13 липня 2009 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 9 липня 2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з СФГ «Сокол» на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 190 тис. грн.

Проводячи виконавчі дії державний виконавець 21 вересня 2009 року склав акт опису й арешту майна, а саме: трактор ДТ - 75, врожай соняшника на полях НОМЕР_1 Постановою державного виконавця від 14 жовтня 2009 pоку на відповідальне зберігання ОСОБА_6 передано врожай соняшника, який буде зібрано на полях НОМЕР_2, що належить СФГ «Сокол». ОСОБА_6 був ознайомлений з постановою від 14 жовтня 2009 року та підписав її особисто.

У період з 15 жовтня 2009 року по 2 листопада 2009 pоку на полях

СФГ «Сокол» було зібрано 68 820 кг соняшника, які передавались державним виконавцем Гідзулою С. О. за актами ОСОБА_2 на відповідальне зберігання після вивішування на елеваторі.

З 16 листопада 2009 pоку по 1 червня 2011 pоку виконавче провадження знаходилось у провадженні відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції в Дніпропетровській області, у державного виконавця Саване С. М. В цей період виявлено, що відповідач розтратив врожай соняшника, зібраний на полях господарства та 22 лютого 2010 pоку державний виконавець надав подання до прокуратури Дніпропетровської області про притягнення ОСОБА_2 за розтрату насіння соняшника за статтею 388 КК України.

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності та закрито провадження у кримінальній справі на підставі статті 48 КК України. Вказаною постановою встановлено, що відповідач розпорядився частиною арештованого, описаного та переданого на зберігання насіння соняшника в кількості 22 920 кг.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2009 року не виконано.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог СФГ «Сокол», суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 526, 598, 599 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2009 року про стягнення боргу з СФГ «Сокол» на користь ОСОБА_2 у розмірі 190 тис. грн не виконано, а позивачем не доведено належного виконання зобов'язання СФГ «Сокол» перед ОСОБА_2 за договором позики.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що спір, який виник між сторонами, не можна віднести до спору, що стосується належного виконання господарством боргових зобов'язань перед позивачем, оскільки фактично між сторонами виник спір щодо компенсації відповідачем господарству шкоди спричиненої останнім в результаті неправомірно розтраченого урожаю переданого відповідачу на відповідальне зберігання у відповідності із Законом України «Про виконавче провадження» в порядку виконання рішення суду від 17 лютого 2009 року.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень

статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу селянського фермерського господарства «Сокол» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк