Справа № 477/2139/17
Провадження № 2/477/96/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Хлибовою Г.Є.,

за участю:

представника позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ "КБ "Приватбанк" або Банк) звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 1 жовтня 2012 року в загальній сумі 80245 грн. 20 коп., який складається з наступного: боргу за кредитом в сумі 3821 грн. 22 коп., боргу по процентам в сумі 68526 грн. 59 коп., боргу по пені і комісії- 3600 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина та 3797 грн. 39 коп. - процентна складова.

В обґрунтування свого позову зазначало, що 1 жовтня 2012 року між Банком та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ "КБ "Приватбанк" з оформленням пластикової кредитної картки. Відповідно до укладеного договору позивач надав йому кредит в сумі 5400 грн. у виді встановленого кредитного ліміту, із умовою сплати відсотків за користування ним у розмірі 36,00 % на рік, які нараховувалися на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак позичальник не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, комісії та відсотків за користування ним, в зв'язку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі.

В судове засідання представник позивача за позовом не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяви з проханням здійснити розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просив застосувати строки позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом.

Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "КБ "Приватбанк", за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з даним договором до його укладання і погодився з його умовами.

Згідно з укладеним таким чином договором відповідач отримав кредитну карту - з кредитним лімітом в розмірі 5400 грн. На час оформлення якої за користування кредитом позичальник повинен був сплачувати відсотки за базовою ставкою 36 % на рік на залишок заборгованості.

Розділом 2.1.1.12. Умов та Правил передбачено порядок нарахування та оплати процентів та порядок погашення боргових зобов'язань. Зокрема, відповідно до п. 2.1.1.12.6. за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує процент в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору відповідач виконував неналежним чином, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Відповідач просив застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового суду України у справі № 6-757цс/1 від 1 липня 2015 року, у справі № 6-16/15 від 11 березня 2015 року, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позов про стягнення заборгованості був поданий 24 жовтня 2017 року.

Оскільки суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору і його неналежне виконання в частині погашення кредитних платежів, тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах загального та спеціального строку позовної давності, тобто за вимогами про стягнення пені, штрафу в межах річного строку (з 24 жовтня 2016 року), а також в межах трирічного строку (з 24 жовтня 2014 року) по боргу за кредитом та процентами.

З наданого Банком розрахунку заборгованості відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, перераховувала платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2017 року за ним утворилася заборгованість в загальній сумі 80245 грн. 20 коп., який складається з наступного: боргу за кредитом в сумі 3821 грн. 22 коп., боргу по процентам в сумі 68526 грн. 59 коп., боргу по пені і комісії- 3600 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина та 3797 грн. 39 коп. - процентна складова.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та Правил Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менші як за 7 днів до введення змін повідомити клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду, нові умови вважаються прийнятими.

Згідно з п. 2.1.1.5.4. Умов і Правил при незгоді з змінами правил та тарифів банку Клієнт має право звернутися до банку для розірвання договору та погасити заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2013 року процентна ставка була зменшена Банком до 30% річних, в вересні 2014 року до 34,80 % річних, а в квітні 2015 року була збільшена до 43,20 % річних..

Разом з тим, відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, незважаючи на те, що пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів за користування кредитом, таке збільшення, з огляду на вказані приписи ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та зазначені обставини справи, є нікчемним.

З урахуванням того, що відповідач не збільшував розмір свого кредиту і розмір заборгованості по тілу кредиту (основний борг та прострочений борг) залишався незмінним - 3821 грн. 22 коп., тому проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися Банком виходячи із 36,00 % річних.

Тому суд не може прийняти як належні докази, надані Банком розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу по процентам.

В дійсності, розмір заборгованості по процентам, в межах позовної давності, у відповідача перед Банком на 30 вересня 2017 року становить 4100 грн. 17 коп. (3821 грн. 22 коп. х 36.0 % : 360 днів х 1073 днів) (де: 3821 грн. 22 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1073 - кількість днів, на яку нараховується заборгованість, тобто з 24 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року, а 36.0 % - процентна ставка на рік).

Крім того, на думку суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити з наступних підстав.

Так, згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникненні прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені пп. 2.1.112.6.1, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил клієнт сплачує пеню, яка нараховується в день

нарахування відсотків за кредитом в розрахунку - базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту + 50 грн. (одноразово).

Також, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Який підлягає сплаті в першу чергу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - наприклад порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому суд не може задовольнити вимоги про стягнення одночасно і пені і штрафу за одне й теж порушення зобов'язання у виді порушення строків повернення кредитних коштів.

В той же час, слід відмітити, що згідно з позовними вимогами Банк просить стягнути з відповідача пеню та комісію, які виведені однією сумою - 3600 грн. В розрахунку заборгованості виписано нарахування пені і комісії в одній колонці, а у підсумку вказана сума зазначена як комісія. При цьому в розрахунку боргу в період з 1 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року, в колонці "ставка пені" зазначено її значення - "0" та нарахувань не відбувалося. В період з 1 січня 2013 року по 31 січня 2013 року в колонці "ставка пені" вказане значення "1" та нарахувань не відбувалося. В період з 1 лютого 2013 року по 31 жовтня 2013 року в колонці "ставка пені" вказане значення "0" та нарахування пені і комісії відбувалося щомісячно - по 50 грн., період з 1 листопада 2013 року по 30 вересня 2017 року в колонці "ставка пені" вказане значення "2" та нарахування пені і комісії відбувалося щомісячно - по 100 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що Банком, хоча й вказано прохання стягнути пеню та комісію, однак фактично здійснено нарахування комісії в сумі 3600 грн., оскільки при проведенні перевірочних розрахунків пені, з використанням зазначених ставок, суми розрахунків не відповідають нарахованим Банком сумам.

Однак, ні в Тарифах Банку, ні в Умовах та правилах не визначено підстав та нарахування щомісячної комісії в сумі 100 грн. Обґрунтування її нарахування та стягнення в позові також відсутнє. Тому суд приходить до висновку, що підстав для її стягнення позивачем не доведено.

За такого, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 30 вересня 2017 року в загальній сумі 8677 грн. 60 коп., яка складається:

- із заборгованості за тілом кредиту - 3821 грн. 22 коп.

- боргу за процентами - 4100 грн. 17 коп.

- та штрафу в сумі 756 грн. 21 коп., який складається із двох частин - 500 грн. (фіксована частина) та 256 грн. 21 коп.(5% від суми заборгованості (3821 грн. 22 коп.+ 1303 грн. 04 коп.)), в межах спеціальної позовної давності.

Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам - 10,81 %.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12-13, 141,259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 1 жовтня 2012 року, що утворилася на 30 вересня 2017 року, в загальному розмірі 8677 (вісім тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 60 коп., яка складається з наступного:

-борг за тілом кредиту в сумі 3821 грн. 22 коп.;

-боргу за процентами в сумі 4100 грн. 17 коп.;

-штрафу в сумі 756 грн. 21 коп., який складається із двох частин - 500 грн. (фіксована частина) та 256 грн. 21 коп. (5% від суми заборгованості).

Стягнути із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 172 (сто сімдесят три) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, то з дня складання його повного тексту.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст був складений 15 лютого 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко