Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 333/1050/15-ц

провадження № 61-3381св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М. М. від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Блка В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А., від 26 травня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі -

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2014 року, близько 23.00 год. по вул. Чумаченка у м. Запоріжжі сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 -

ОСОБА_4, який в стані алкогольного сп'яніння, не витримав безпечний боковий інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 серпня 2014 року, що набрала законної сили, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності. Розмір завданої шкоди позивачу становить 55 203 грн 90 коп. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувало позивачу матеріальну шкоду у розмірі 26 710 грн 59 коп.

ОСОБА_2 вважав, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не у повному обсязі виплатило йому страхову відшкодування. У зв'язку з цим, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 22 789 грн 41 коп., витрати на проведення оцінки у розмірі 650 грн, а всього 23 439 грн 41 коп. А також стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Комунальського районного суду м. Запоріжжя

від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 22 789 грн 41 коп., витрати на проведення оцінки у розмірі 650 грн, всього 23 439 грн 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що винними діями ОСОБА_3, позивачу завдано матеріальну шкоду, яка виразилась у спричинені механічних пошкоджень автомобілю позивача, яка підлягає стягненню на підставі статті 1166, 1167 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів

від 26 травня 2016 року рішення Комунальського районного суду

м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що позивач своє право на дострокове стягнення кредиту не обґрунтував та не довів наявність заборгованості у ОСОБА_5, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

У липні 2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не у повному обсязі з'ясували обставини справи, які мають значення для вирішення спору та не врахували, що положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають конкретний порядок дій страховиків, потерпілих осіб та осіб, які мають право отримати страхове відшкодування, а також зазначені положення регламентують порядок розрахунку розміру страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Судом установлено, що 27 липня 2014 року, близько 23.00 год по

вул. Чумаченка у м. Запоріжжі сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 -

ОСОБА_4, який в стані алкогольного сп'яніння, не витримав безпечний боковий інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 серпня

2014 року, що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху та притягнено до адміністративної відповідальності за статтями 124, 130 КУпАП.

Згідно звіту від 1 серпня 2014 року про оцінку розміру матеріального збитку автомобіля НОМЕР_3, проведеного суб'єктом підприємницької діяльності «ОСОБА_6.», вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів складає 53 317 грн 10 коп.

Згідно звіту від 20 листопада 2014 року про оцінку розміру матеріального збитку по автомобіля «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_2, проведеного суб'єктом підприємницької діяльності «ОСОБА_6.», вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів станом на листопад

2014 року складає 55 203 грн 90 коп.

Транспортний засіб ВАЗ 21099-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 забезпечений в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 2 квітня 2014 року із розміром франшизи 500 грн.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодовано позивачу матеріальну шкоду у розмірі 26 710 грн 59 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Так, правовідносини, що виникли між позивачем та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не є деліктними, отже, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Так, керуючись вимогами законодавства, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» протягом 10 робочих днів, 31 липня 2014 року, направило осіб, для визначення розміру шкоди.

При цьому позивач погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши акт огляду транспортного засобу.

Позивачу, як того вимагає Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі

26 710 грн 59 коп., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування.

Згідно зі статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - ОСОБА_3, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Крім того, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що передбачено пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, у порушення вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України

2004 року апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та не врахував, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зменшуватись на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому винною особою сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

При цьому апеляційний суд, зазначивши доводи апеляційної скарги, їх не перевірив та не навів мотивів їх відхилення.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк