Справа № 265/8822/17
Провадження № 2/265/525/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

при секретарі Мамаєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

14 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, ОСОБА_2 з 09 червня 1985 року до теперішнього часу. Під час шлюбу ними був придбаний будинок АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_3 в кооперативі «Олімпійський № 25», які на сьогоднішній день зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 Зазначений будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 червня 1990 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. На даний час вона проживає у даному будинку, веде спільне господарство з відповідачем, оплачує комунальні послуги, проводе поточні ремонти для підтримки будинку у належному вигляді. Проте відповідач у розмовах висловлює думку, що це його будинок, та вона не має до нього ніякого відношення, з чим вона категорично не згодна, оскільки і будинок АДРЕСА_1, і гараж № НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Олімпійський 25» в місті Маріуполі були придбані ними під час шлюбу за спільні сумісні кошти. Домовленості з приводу розподілу зазначеного майна між ними не було, шлюбний договір не укладався.

Просила суд визнати житловий будинок № АДРЕСА_1 загальною площею 108, 6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м. та гараж № НОМЕР_3 по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі, розташований в Автогаражному кооперативі «Олімпійський № 25», спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 108, 6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., та на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_3 по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі, розташований в Автогаражному кооперативі «Олімпійський № 25».

25 січня 2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якій позивачем зазначено лише уточнення обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням вимог цивільно-процесуального законодавства, без зміни предмету та правових підстав позову. В даній заяві позивач зазначала, що під час укладення договору купівлі-продажу від 26 червня 1990 року у період шлюбу, титульним володільцем будинку з її згоди був зазначений лише чоловік, ОСОБА_2, оскільки на той час між ними були добрі сімейні стосунки. Після купівлі будинку за рахунок спільних коштів будинок було реконструйовано, для чого ОСОБА_2 був отриманий дозвіл Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів у вигляді рішення за № 386/3 від 28 серпня 1991 року. У зв'язку з чим право власності на реконструйований житловий будинок загальною площею 108,6 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м також зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на ім'я ОСОБА_2, хоча придбаний та реконструйований будинок був під час шлюбу за їх спільні кошти. Також в період шлюбу у 1992 році за спільні кошти ними був побудований гараж № НОМЕР_3 по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі, розташований в Автогаражному кооперативі «Олімпійський 25», який також був оформлений на ім'я ОСОБА_2

На даний час відповідач висловлює думку про те, що у документах тільки він зазначений власником, тому вказане майно є його особистою власністю, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду за захистом своїх майнових прав.

Зокрема, в уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 у якості попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, зазначала суму сплаченого судового збору за подачу позову у розмірі 640 гривень, та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 гривень, а всього 2 140 гривень. Судові витрати просила стягнути з відповідача.

Уточнена позовна заява позивачем ОСОБА_1 одночасно була надіслана відповідачу ОСОБА_2, про що свідчить квитанція про поштове відправлення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, від якої надійшла заява про розгляд справи без її участі за участі її представника, адвоката ОСОБА_4, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка діє на підставі на договору про надання правової допомоги та ордеру, до суду не з'явилася, подавши заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю визнає повністю, просив розгляд справи проводити без його участі.

Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 1985 року між сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, актовий запис № 1813, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданим Палацом одруження міста Жданова Донецької області 09 червня 1985 року.

26 червня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 557 кв.м., посвідчений державним нотаріусом Третьої державної маріупольської нотаріальної контори П.С. Папуш, та зареєстрований в Маріупольському БТІ за реєстраційним номером 19993 від 17 червня 1994 року.

У подальшому рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 28 серпня 1991 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво та включення до складу домоволодіння нежитлових та господарських будівель, на підставі якого було проведено реконструкцію будинку № 3, розташованого по проспекту Свободи (колишня назва Ленінградський) у місті Маріуполі, що підтверджується технічним паспортом на зазначене домоволодіння, виданим 26 грудня 2017 року на ім'я ОСОБА_2 з урахуванням проведеної реконструкції та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 січня 2018 року.

Крім того, згідно даних Маріупольського БТІ, на ім'я ОСОБА_2 видано технічний паспорт від 20 лютого 1992 року, на гараж № НОМЕР_3, розташований у гаражному кооперативі «Олімпійський 25» по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Надавши заяву про визнання позову відповідач ОСОБА_2 не оспорював того факту, що і житловий будинок і гараж були придбані ними з ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В сенсі ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що спірні житловий будинок та гараж є об'єктами спільної сумісної власності сторін у справі, оскільки набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Сама по собі реєстрація права власності на житловий будинок і гараж лише на ім'я відповідача не спростовує презумпції належності їх до спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості про добровільний розподіл сумісного майна в рівних частках, та відсутності будь-яких інших домовленостей.

Зокрема, в уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила судові витрати стягнути з відповідача, зазначаючи за текстом, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, складається з суми сплаченого судового збору за подачу позову у розмірі 640 гривень, та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 гривень, а всього 2 140 гривень.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Зокрема ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Водночас, ч. 3 цієї статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте позивачем ОСОБА_1 не надано суду ані опису робіт, виконаних адвокатом ОСОБА_4, ані підтвердження про сплату витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 гривень, зазначених в позові.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_9 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 лише судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, сплачені позивачем при зверненні до суду, що підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 223, 259, 263-265,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок № АДРЕСА_1 загальною площею 108, 6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати гараж № НОМЕР_3 по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі, розташований в Автогаражному кооперативі «Олімпійський № 25», спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 108, 6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_3 по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі, розташований в Автогаражному кооперативі «Олімпійський № 25».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2018 року.

Суддя С.С. Гноєвой