Справа № 459/1283/17 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7218/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Новосада М.Д. від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у травні 2017 р. звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, у якому просить збільшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, на її користь для утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1300 грн. до 5000 грн. щомісячно.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково, змінено розмір аліментів, стягуваних по рішенню Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, із твердої грошової суми у розмірі 1300 грн. на тверду грошову суму у розмірі 3000 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн. Відкликано виконавчий лист згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2016 року.

Виконавчий лист згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2016 року у справі № 459/2306/13-ц відкликано.

У решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу. Вказує, що рішенням Червонградського міського суду в частині визначення розміру аліментів, винесено з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків обставинам справи, що відповідно до статті 309 цивільного процесуального кодексу України є підстави для його скасування.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що середньомісячний дохід ОСОБА_4 за 2016 рік становить 1694,00 євро, що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ станом на 03.10.2017 року (день винесення рішення) 31,303169 грн/євро, становить 53027,57 грн. Крім того протягом 2017 року ОСОБА_4 і надалі продовжує працювати в ТзОВ «Дереко», як найманий працівник та отримує доходи, що підтверджуються вже згаданим витягом з рахунку забезпечення від 23.03.2017 року. Тому матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_4 дозволяє сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 5000, 00 (п`ять) тисяч гривень, що буде становити 1/10 частини від середньомісячного заробітку ОСОБА_4. Зазначений розмір аліментів не буде мати жодного негативного впливу на матеріальне забезпечення дружини та малолітньої дитини відповідача.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03.10.2017 року змінити та постановити нове рішення змінивши розмір аліментів.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу. З рішенням не згідний, вважає таке необґрунтованим, вказує, що суд не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції вказав, що відповідач має стабільну зарплату пославшись на ксерокопію документа однієї установи на якій стоїть штамп і невідомо чий підпис. Вказує, що його матеріальний стан не змінився, тому він не може сплачувати аліменти в розмірі 5000грн, фірма ТОВ «Дереко» на якій він працював з 07.11.2016 року призупинила діяльність. Також вважає, що переклад витягу з рахунку не відповідає оригіналу та штучно сфальсифікований, а рішення суду побудоване на припущеннях і упереджене.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_3, ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга представника позивача до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2016 р. у справі № 459/2306/13-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4. про стягнення аліментів, вирішено стягувати аліменти у розмірі 1300 грн. щомісячно на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 17.05.2013 р. до її повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.02.2017 р. вище вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні з виконання даного судового рішення, станом на 22.06.2017 р. відповідач заборгував аліменти на суму 62682,36 грн.

Відповідно до витягу із рахунку забезпечення від 25.10.2016 р., відповідач працює на фірмі ТОВ «Дереко», Італійська Республіка, з 2007 року як та отримує заробітну плату.

З листа ТОВ «Дереко» від 03.11.2016 р., фірма з 07.11.2016 р. призупинила діяльність, запроваджено період скорочення фінансових витрат.

Згідно нотаріально завіреної заяви відповідача від 30.08.2017 р., останній висилав щомісячно кошти для утримання доньки на ім'я матері позивачки, готовий сплачувати аліменти на суму 1800 грн., наразі є безробітним.

Задовольняючи позовні вимоги частково районний суд виходив з вимог розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальний стан позивачки та відповідача, інтереси дитини, прийшов до висновку, що слід змінити стягуваний розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на дочку у розмірі 3000 грн. від усіх видів його доходів щомісяця.

Однак не врахував, що такий розмір аліментів буде відповідати реальній можливості відповідача сплачувати відповідні кошти і не буде погіршувати матеріального становища сторін.

В цей же час, колегія суддів не приймає твердження ОСОБА_2 що матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_4 дозволяє сплачувати у розмірі 5000, 00 (п`ять) тисяч гривень, що буде становити 1/10 частини від середньомісячного заробітку ОСОБА_4 та значений розмір аліментів не буде мати жодного негативного впливу на матеріальне забезпечення дружини та малолітньої дитини відповідача.

З заяви відповідача ОСОБА_4 вбачається, що дочка ОСОБА_6 проживає з матірю ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в м.Червоноград.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Колегією суддів при дослідженні матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягу із рахунку забезпечення від 25.10.2016 року ОСОБА_4 отримував стабільний дохід за винятком січня 2017 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

При винесенні рішення судом першої інстанції не було взято до уваги вимоги розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальний стан позивачки та відповідача, інтереси дитини, тому колегія суддів, керуючись дослідженими доказами вважає, що твердий розмір аліментів слід зменшити до 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вказана засада розкривається через положення ст. 81 ЦПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебувають ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки не підтверджуються доказами.

Відповідно до ч. 8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 09.10.1961 р. кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. За ст. 1 цієї ж Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Вказана Конвенція ратифікована Італією без застережень, тому підлягає до застосування у відповідних відносинах. Таким чином, посилання відповідача про те, що суд побудував свою позицію на припущеннях є неправильними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому приходить до висновку про скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року змінивши розмір аліментів по рішенню Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 із твердої грошової суми у розмірі 1300 грн. на тверду грошову суму у розмірі 2000 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року скасувати.

Змінити розмір аліментів, стягуваних по рішенню Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 із твердої грошової суми у розмірі 1300 грн. на тверду грошову суму у розмірі 2000 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В решті вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий

Судді