АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/771/18 Справа № 179/518/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т.А. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Лаченкової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: відділ Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області, Котовська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Магдалинівського районного округу Солодовник Вікторія Володимирівна, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5. Після її смерті залишилася спадщина, що складається з житлового будинку по АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 4,760 га, земельної ділянки площею 4,7587 га, грошових внесків. За життя мати позивача склала заповіт від 16 серпня 2007 року, в якому вказала позивача як спадкоємця житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 4,760 га, а належну їй земельну ділянку площею 4,7587 га та грошові внески заповідала ОСОБА_6. Приватним нотаріусом Солодовник В.В. після смерті ОСОБА_5 на ім'я позивача були видані свідоцтва про право на спадщину: 05.10.2015 року за реєстровим №1628 на земельну ділянку площею 4,760 га; 19.10.2015 року за реєстровим №1747 на житловий будинок по АДРЕСА_1. Інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до відкриття спадщини. Отже, спадкове майно, яке ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_6, а саме земельна ділянка площею 4,7587 га, кадастровий НОМЕР_1 та грошові внески повинні спадкуватися спадкоємцями за законом у встановленому порядку. На день смерті спадкодавця - ОСОБА_5, єдиним спадкоємцем першої черги є позивач - ОСОБА_3 Спадкоємцем ОСОБА_5 за правом представлення є її онук, відповідач по справі - ОСОБА_2, який спадкує ту частку, яка належала б за законом його батьку - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У встановлений законом строк, позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 4,7587 га, кадастровий № НОМЕР_1, йому відмовлено, посилаючись на те, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивач зазначає, що державний акт на право власності на вказану ділянку утримує у себе відповідач, вважаючи, що він є єдиним спадкоємцем вказаної земельної ділянки. Тому позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,7587 га, кадастровий НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_5

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,7587 га, яка розташована на території Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.2007 року, кадастровий номер НОМЕР_1, що належала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 233-236 т.2).

Додатковим рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 968,16 грн. (а.с. 29-30 т.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_5 є матір'ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.10.1956 року (а.с. 77 т.1).

ОСОБА_5 належала на праві власності, зокрема, земельна ділянка площею 4,7587 га, кадастровий НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.05.2007 року (а.с. 71 т.1).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 16 серпня 2007 року, посвідчений Котовською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №80, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку згідно акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 03.01.2003 року площею 4,760 га, заповіла ОСОБА_3; а земельну ділянку згідно акту на право власності на земельну ділянку від 11.05.2007 року площею 4,7587 га та грошові внески заповідала ОСОБА_6 (а. с. 78 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ОСОБА_6 (а.с. 96 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданого виконкомом Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 23.12.2014 року (а. с. 80 т.1).

Після смерті ОСОБА_5, 08 травня 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 74 т.1).

12 травня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї баби звернувся ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_6 (а. с. 90 т.1).

Згідно копії спадкової справи, пояснень учасників процесу у судовому засіданні, - інші спадкоємці, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, відсутні.

Приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В. на ім'я позивача було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2015 року за реєстровим №1628 на земельну ділянку площею 4,760 га та 19.10.2015 року за реєстровим №1747 на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 127,145 т.1).

Постановою про відмову у посвідченні нотаріальних дій від 21.04.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 4,7587 га, кадастровий НОМЕР_1, позивачеві відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а. с. 65 т.1).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

За положеннями статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

А статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_6 помер до відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_5; враховуючи зазначені вище норми ЦК України, - місцевий суд правильно прийшов до висновку про наявність правових підстав та необхідність визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,7587 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала ОСОБА_5 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.2007 року.

Твердження апелянта про те, що місцевим судом неправильно було відмовлено у зупиненні провадження до розгляду цивільної справи №200/12584/16-ц за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Солодовник В.В. про визнання заповіту недійсним, - є безпідставним, оскільки у справі, що розглядається, вирішується спір про спадкування земельної ділянки, площею 4,7587 га (кадастровий номер НОМЕР_1), за законом, а не за заповітом. За заповітом ОСОБА_5 від 16 серпня 2007 року позивачем у власність отримані інші об»єкти нерухомого майна.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень ст. 141 ЦПК України (88 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року), колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді