Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 362/2999/15-ц

провадження № 61-1297св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Васильківська міська рада Київської області,

представники відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5,

представник особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_6,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області у складі суддів: Ігнатченко Н. В., Антоненко В. І., Кашперської Т. Ц. від 2 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Васильківської міської ради Київської області про визнання дійсною біржової угоди купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що 27 січня 1998 року позивач і ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 уклали договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстровано на Київській універсальній біржі. Між сторонами договору існувала домовленість щодо подальшого проживання продавців у квартирі після її відчуження. Оскільки особи, які проживали в спірній квартирі померли, позивач звернулась до відповідача з метою отримання оновленого свідоцтва про право власності, але їй було відмовлено, і тому вона змушена звернутись до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 27 січня 1998 року та право власності на зазначений об'єкт нерухомості.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2015 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири від 27 січня 1998 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка правомірно володіє спірною квартирою, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу законодавством не вимагалося його нотаріальне посвідчення та реєстрація. Крім того, суд першої інстанції вважав, що визнання Васильківською міською радою позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 2 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки 7 травня 2015 року ОСОБА_10 в присутності свідків склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким все своє майно (у тому числі належну їй на праві вланості спірну квартиру) заповіла ОСОБА_5, відповідно до наданої копії зазначеного договору купівлі-продажу продавцями квартири вказано, зокрема, таких осіб як ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак згідно з матеріалами справи особами, які проживали у вказаному житловому приміщенні були ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а ОСОБА_12 помер до укладення вказаної біржової угоди і Васильківська міська рада Київської області не була стороною зазначеної біржової угоди та не є розпорядником спірного майна, то позов задоволенню не підлягає.

У червні 2016 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваним рішенням суду апеляційної інстанції можуть бути порушені її права як власника квартири № 1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанціївстановлено, що 27січня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 уклали договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстровано на Київській універсальній біржі. Від продавців указаний договір підписаний брокером ОСОБА_14, який діяв за згодою і дорученням ОСОБА_15, який у свою чергу також його підписав від імені продавців на підставі довіреності, авід покупця - брокером ОСОБА_16, який діяв за згодою і дорученням ОСОБА_2

Разом з тим, судом апеляційної інстанції також встановлено, що згідно з архівною довідкою комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 21 вересня 2015 року, станом на 31 грудня 2012 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності, а саме: 1/3 частина на ім'я ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Васильківською міською радою 14 липня 1995 року; 1/3 частина на ім'я ОСОБА_11 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданимВасильківською міською радою 14 липня 1995 року; 1/3 частина на ім'я ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом другої Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 11 січня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер.

7 травня 2015 року ОСОБА_10 в присутності свідків склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла.

У копії зазначеної біржової угоди продавцями квартири вказано, зокрема, таких осіб як ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак згідно з матеріалами справи особами, які проживали у вказаному житловому приміщенні були ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а відповідно до копії свідоцтва про смерть громадянин ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до укладення цієї біржової угоди.

Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, оцінивши належним чином наявні в справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання дійсною біржової угоди купівлі-продажу вказаної квартири та права власності на неї.

Отже, доводи касаційної скарги вказаного висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції, яке просить скасувати ОСОБА_7, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк