Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 23 березня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (представник ОСОБА_1М.) до Козоріз Мінінури Галієвни про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що відповідно до укладеного 23.07.2013 року кредитного договору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем,останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість у загальному розмірі 16467,71 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання з розгляду справи сторона позивача не явилася.

У судовому засіданні відповідач позов не визнала, вказуючи на те, що кредитом не користувалася.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної відповідачем останній погодився, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані йому для ознайомлення у письмовому виді.

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено Умовами і правилами, за користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку).

У випадку незгоди позичальника зі зміною Правил та/або ОСОБА_2, викладених на банківському сайті позичальник зобовязується надати ОСОБА_2 письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед ОСОБА_2 (п.1.1.2.4 Умов та правил).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено право ОСОБА_2 встановлювати будь-який розмір кредитного ліміту та змінювати його без згоди позичальника (п. 2.1.1.4.5 Умов та правил).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу ОСОБА_2 позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). ОСОБА_2 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою).

Згідно з п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником умов договору або у разі виникнення овердрафту Банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обовязковим платежем наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місць до 25 числі (п.2.1.1.12.4 Умов та правил).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитною карткою, станом на 30.09.2017 року перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 16467,71 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком із зазначенням всіх складових виниклої заборгованості та їх розмірів: 179,45 гривень заборгованість за кредитом, 11579,22 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3448,67 гривень заборгованість за комісією, а також 500 гривень - штраф (фіксована частина), 760,37 гривень штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позов, суд врахувує вищевказані положення Умов і правил, якими визначено розмір та порядок розрахунку процентів, підвищення ліміту, тощо.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по виплаті процентів і комісії відповідає саме вищевказаним пунктам Умов, які були погоджені сторонами, отже судом приймається до уваги при ухваленні рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 і стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованості за відсотками і пенею та тілом кредиту.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення штрафів задоволенню не підлягають з огляду на такі обставини.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов надання споживчого кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити із зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263- 265 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул.. Грушевського, 1-д, м. Київ; код ЄДРПОУ-14360570) до Козоріз Мінінури Галієвни (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) про стягнення суми заборгованості.

Стягнути зКозоріз Мінінури Галієвни на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2013 року, визначену станом на 30.09.2017 року, зі сплати тіла кредиту у розмірі 179,45 гривень, зі сплати відсотків у розмірі 11579,22 гривень, зі сплати комісії у розмірі 3448,67 гривень, у звязку з чим визначити загальну суму, що підлягає стягненню зКозоріз Мінінури Галієвни на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - 15207,34 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зКозоріз Мінінури Галієвни на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору всумі 1477,54 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через суд першої інстанції до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін