Справа № 376/2322/17 Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/954/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 38 20.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Київ

Справа № 376/2322/17-ц Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В. І.,

секретар судового засідання Удовиченко В.В.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Краснопільська сільська рада Сквирського району Київської області,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Сквирського районного суду Київської області, у складі судді Клочка В.М., від 14 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Красполіської сільської ради Сквирського району Київської області. Просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позову послалася на те, що він є єдиним сином та спадкоємцем першої черги після смерті батька. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку разом з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1

В липні 2017 року через ОСОБА_8 звернувся до Сквирської районної державної нотаріальної контори про надання інформації про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті батька.

Пояснив, що листом завідуючої Сквирської районної державної нотаріальної контори від 28 липня 2017 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що строк для прийняття спадщини після смерті його батька сплинув 08 грудня 2006 року, спадкова справа не заводилась та заявником не було подано жодного документу, необхідних для заведення спадкової справи тощо.

Вважав, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин, оскільки йому не було відомо про смерть батька та він не спілкування з ним та з будь-яким його оточенням і коли батько помер йому ніхто про це не повідомив. Крім того, він є громадянином Російської Федерації, на території якої зареєстрований і постійно проживає, на територію України не їздив, є інвалідом 2-ої групи, у зв'язку з чим постійно потребує особливої турботи та догляду. Про смерть батька довідався випадково.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в позові відмовлено.

Позивач з судовим рішенням не погодився та 26 грудня 2017 року через представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вважав, що судове рішення ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому, просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову.

Красполіська сільська рада Сквирського району Київської області подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначала що рішення суду є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі обставини є надуманими, та такими що не підлягають до задоволення, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Сквира Київської області у віці 73 років помер ОСОБА_7

Сином померлого є ОСОБА_5, який, з 14 квітня 1998 року являється безстроково інвалідом 2-ої групи загального захворювання.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у складі житлового будинку за АДРЕСА_1 в с. Красноліси Сквирського району Київської області, однак спадкова справа щодо майна померлого заведена не була і рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 травня 2013 року ця спадщина була визнана відмерлою.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано достовірних та безспірних доказів щодо неможливості звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, в ч. 4 ст. 60 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України 2004 року), в тому числі й тим, на які посилається апелянт, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і обґрунтовано відмовив у позові.

Не зважаючи на доводи апеляційної скарги, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року, обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними і допустимими доказами перед судом не доведено.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або циівільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року, залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: