Справа номер 487/5184/16-ц
Провадження номер 22-ц/812/278/18 Головуючий суду першої інстанції: Павлова Ж.П.
Категорія - 27 Доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 серпня 2018 року, ухвалене о 10 год. під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 пред'явив до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк), зазначений позов, який в подальшому уточнював та обґрунтовував наступним.

28 березня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №SAMDN4466 «Стандарт», за яким ОСОБА_3 передав Банку грошові кошти в сумі 7 000 грн. під 17% річних строком на шість місяців.

07 червня 2016 року позивач звернувся до Банку з заявою про повернення коштів за його вкладом. Однак, відповідач повідомив його про неможливість повернення коштів у зв'язку з прийняттям правлінням Національного банку України постанови про відкликання та анулювання банківських ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя та поданням Банком до Російської Федерації претензії в порядку Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій, що унеможливлює вирішення його питання до розгляду претензії.

Наголошуючи на тому, що Банк не є ліквідованим, здійснює свою діяльність на території України, однак відмовляється виконувати свої зобов'язання, ОСОБА_3 просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» станом на 14 серпня 2018 року на його користь 16 724,25 грн., які складаються з банківського вкладу в сумі 7 000 грн. та відсотків за депозитом в сумі 9 724,25 грн.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_3, Банк подав заперечення. Заперечуючи проти задоволення позову, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що позивачем не доведено факту наявності правовідносин з Банком та внесення готівки у платіжну систему. Банк підтвердити вказане не має можливості, оскільки всі банківські документи у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим у 2014 році було втрачено.

Посилаючись на зазначені обставини, а також безпідставність вимог ОСОБА_3, Банк просив відмовити у задоволені позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколєва від 27 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. З Банку на користь позивача за договором банківського вкладу стягнуто 16 724,25 грн., які складаються з вкладу в сумі 7 000 грн. та нарахованих процентів в сумі 9 724,25 грн.

З відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 551,20 грн.

Висновок суду мотивований тим, що позивач довів наявність між сторонами договірних правовідносин та внесення суми вкладу на банківський рахунок. Оскільки Банк відмовився виконувати свої зобов'язання, то вимоги є обґрунтованими.

Не погодившись з рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач вказував, що позивачем не було доведено факту невиконання Банком своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, пролонгацію договору та наявність коштів на рахунку у Банку на час звернення з позовом. Крім того, Банком зазначено, що стягуючи відсотки за користування коштами, суд першої інстанції безпідставно за весь період нарахував 17% річних. На думку відповідача після звернення ОСОБА_3 до Банку із заявою про повернення коштів процентна ставка за користування коштами відповідно до ст.1070 Цивільного кодексу України мала б складати 1% річних до 03 травня 2017 року та 0,01% річних з 04 травня 2017 року, яка встановлена для вкладів на вимогу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст.509, 599 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Відповідно до ч.4 ст.1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частина 3 статті 651 ЦК України регламентує, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладання договору банківського вкладу від 28 березня 2013 року №SAMDN4466 «Стандарт на 6 мес.» з ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 надано другий екземпляр такого договору, складеного у простій письмовій формі, підписаного від імені Банку повноважною особою та клієнтом (а.с.208).

Договір містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу - 7 000 грн., розмір відсотків за користування вкладом - 17% річних, порядок їх нарахування, строк дії договору - по 28 вересня 2013 року.

Згідно з п.п.2, 3, 6-12 договору банківського вкладу нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей до Банку і провадиться за кожен календарний день. По закінченню кожного цілого місяця у перший робочий день проценти по вкладу зараховуються на карту/рахунок.

У випадку, якщо по закінченню строку вклада, клієнт не заявив Банку про бажання повернути вклад, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який продовжується неодноразово без явки клієнта до Банку. Якщо Банк заперечує проти продовження строку вкладу, він письмово або через SMS повідомлення повідомляє про це клієнта не пізніш ніж за 2 календарних дні до закінчення строку вклада.

Проценти під час нового строку вклада нараховуються на суму вклада по процентній ставці для вкладів даного найменування і строку, які діють у Банку.

Сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір до закінчення строку вкладу, то йому повертається сума вкладу по ставці вкладу «за вимогою». Якщо клієнт вимагає достроково розірвати договір, а строк вклада неодноразово продовжувався, проценти за кожен повний строк сплачуються у повному обсязі.

Відповідно до наказу Банку від 05.01.2004 р. №07 та витягу з протоколу Банку від 25.04.2017 р., з 06 січня 2004 року до 04 травня 2017 року по вкладах «на вимогу» у гривні, доларах США та євро діяла відсоткова ставка 1,0% річних. З 04 травня 2017 року діє відсоткова ставка 0,01% річних (а.с.222, 223).

На підтвердження зарахування коштів в сумі 7000 грн. ОСОБА_3 надано оригінал платіжного доручення № від 28 березня 2013 року (а.с.209).

Згідно з письмовою вимогою позивача до Банку від 07 червня 2016 року, ОСОБА_3 звернувся з питання розірвання договору банківського вкладу та виконання умов договору про виплату вкладу і процентів (а.с.8).

Зазначеного Банком не спростовано.

Отже, виходячи з умов пунктів 6, 9 договору, він неодноразово продовжувався на 6 місяців, і є розірваним з 10 червня 2016 року.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для розірвання спірного договору у судовому порядку не відповідає умовам договору та вимогам законодавства.

Оскільки договором передбачено право дострокового розірвання клієнтом договору у добровільному порядку шляхом подання заяви про це за два банківських дні до дати розірвання договору, то він був розірваний 10 червня 2016 року, оскільки позивач звернувся з такою вимогою до Банку 07 червня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору у судовому порядку.

За такого, рішення суду в зазначеній частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Що ж стосується висновку суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу та відсотків у зв'язку з доведенням існування між сторонами договірних правовідносин щодо банківського вкладу та необхідності виконання з боку банку зобов'язань за цим договором, то він є правильним.

Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги положення ст.598 ЦК України про підстави припинення зобов'язання та ч.2 ст.1070 ЦК України про нарахування відсотків.

Зобов'язання Банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися з 10 червня 2016 року.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припинило зобов'язальних правовідносин, а трансформувало їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-302цс16.

Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України та не врахував, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

А тому, висновок суду щодо стягнення з Банку сум за банківським вкладом підлягає зміні.

Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги законодавства, на думку колегії суддів апеляційного суду, позивач має право на отримання банківського вкладу та відсотків у сумі 11521,90 грн., а саме: вкладу у сумі 7 000 грн. та відсотків за користування вкладом з 28 березня 2013 р. по 28 вересня 2013 р. (за 183 дні) у сумі 596,63 грн. (7 000 х 17% / 365 х 183); з 29 вересня 2013 р. по 28 березня 2014 р. (за 180 днів) у сумі 636,87 грн. (7596,63 х 17% / 365 х 180); з 29 березня 2014 р. по 28 вересня 2014 р. (за 183 дні) у сумі 701,76 грн. (8233,50 х 17% / 365 х 183); з 29 вересня 2014 р. по 28 березня 2015 р. (за 180 днів) у сумі 749,09 грн. (8935,26 х 17% / 365 х 180); з 29 березня 2015 р. по 28 вересня 2015 р. (183 дні) у сумі 825,43 грн. (9684,36 х 17% / 365 х 183); з 29 вересня 2015 р. по 28 березня 2016 р. (181 день) у сумі 885,99 грн. (10 509,78 х 17% / 365 х 181); з 29 березня 2016 р. по 28 вересня 2016 р. (183 дні) у сумі 57,13 грн. (11 395,77 х 1% / 365 х 183); з 29 вересня 2016 р. по 28 березня 2017 р. (180 днів) у сумі 56,48 грн. (11 452,91 х 1% / 365 х 180); з 29 березня 2017 р. по 03 травня 2017 р. (35 днів) у сумі 11,04 грн. (11 509,39 х 1% / 365 х 35); з 04 травня 2017 р. по 28 вересня 2017 р. (147 днів) у сумі 0,46 грн. (11520,42 х 0,010% / 365 х 147); з 29 вересня 2017 р. по 28 березня 2018 р. (180 днів) у сумі 0,57 грн. (11520,89 х 0,010% / 365 х 180); з 29 березня 2018 р. по 14 серпня 2018 р. (143 дні) у сумі 0,45 грн. (11521,45 х 0,010% / 365 х 143).

Враховуючи викладене, на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору банківського вкладу та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги та зміні в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення сум за договором банківського вкладу.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 серпня 2018 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору банківського складу №SAMDN4466 «Стандарт 6 міс.» від 28 березня 2013 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_3

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 серпня 2018 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення сум за договором банківського вкладу змінити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN4466 «Стандарт 6 міс.» від 28 березня 2013 року у сумі 11 521,90 грн., які складаю ться з вкладу у сумі 7000 грн. та процентів у сумі 4521,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.