Справа № 761/6992/16-ц
Провадження № 2/761/319/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

та представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні у заочному порядку в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року до Шевченківського районного суду м.Києва звернувся ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач) із позовом до ОСОБА_4 (надалі по тексту - відповідач), у якому просив суд стягнути на свою користь у відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі - 41590,79 грн. та кошти моральної шкоди в сумі - 3000 грн., завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.01.2016 року о 08 год. 35 хв. в м.Києві по вул..Т.Шамрила, 12, відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при виїзді із житлової зони (двору) на дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, внаслідок чого скоїв із ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень вказаних автомобілів. Відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» (надал по тексту - третя особа) за Полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0714425 із строком дії з 03.03.2015 року по 02.02.2016 року. Під час, звернення до страхової компанії - третьої особи із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, її місцезнаходження встановити не вдалося, а при з»ясування походження статусу Полісу виявилось, що останій взагалі не видавався, а бланк з таким номером рахується за даними МТССБУ, як втрачений. За наслідками проведеної оцінки пошкоджень належного позивачу автомобіля експертом їх було визначено в розмірі - - 40090, 79 грн., у зв»язку із чим також позивачем було понесено витрати за проведення експертизи в сумі - 1500 грн. У зв»язку з заподіянням шкоди майну позивача діями відповідача підлягає відшкодування моральна шкода, оскільки позивач поніс вимушені страждання та переживання у зв»язку з пошкодженням його майна, неможливості користуватись ним та в тимчасовому порушенні житт»євих зв»язків, втрати часу на пошук автозапчастин. При цьому, позивач зазначає метою звернення до суду є стягнення є винної у вчиненні ДТП особи ОСОБА_4 заподіяної ним внаслідок ДТП шкоди із посиланням на вимоги ст..ст.1166, 1187, 1192 ЦК України та існуючої судової практики. Право на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, тому наявні підстави для задоволення позову, незважаючи на те, що відповідальність заподіювача шкоди застрахована. З урахуванням наведеного позивач просив суд захистити його порушене право шляхом стягнення коштів матеріальної та моральної шкоди у визначеному в позові розмірі з винної у ДТП особи відповідача на свою користь.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, розглянувши вказану справу саме сьогодні у спрощеного заочному порядку за відсутністю належним чином та неодноразово повідомленого відповідача. Додатково зазначивши, що вказана справа перебуває в провадженні суду вже тривалий час без вирішення, а відповідач та його представник до суду не з»являються, її ходом не цікавляться, призначену судом за їх клопотання експертизу не оплатили, ухилившись від виконання своїх процесуальних обов»язків.

Відповідач, його представник та представник третьої особи, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду справи належним чином, в судове засідання не з»явивлись, заперечень чи відзиву на позов не подавали, причини неявки суд не повідомили.

З врахуванням вимог ст..ст.274-280 ЦПК України та клопотання сторони позивача, розміру суми збитків, перебування в провадженні суду справи тривалий час, суд протокольною ухвалою від 22.02.2018 року вирішив провести розгляд вказаної справи у спрощеному позовному провадженні у заочному порядку за відсутністю відповідача та третьої особи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.04.2016 року суддею Гуменюк А.І. у цій справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за участю сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.04.2016 року суддею Гуменюк А.І. було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.10.2016 року суддею Гуменюк А.І. у цій справі було долучено докази - витяг щодо власника автомобіля.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.10.2016 року суддею Гуменюк А.І. у цій справі за клопотанням представника відповідача було призначено проведення судово-економічної експертизи вартості пошкоджень автомобіля позивача.

В травні 2017 року вказану справу з експертної установи було повернути до суду без виконання ухвали про призначення експертизи у зв»язку із невиконанням відповідачем обов»язку щодо сплати коштів за проведення експертизи.

28.11.2017 року вказану справу після проведення повторного автоматичного розподілу було передано судді Осаулову А.А., який ухвалою від 30.11.2017 року призначив її до судового розгляду за участю сторін.

Заслухавши пояснення присутніх представників позивача та дослідивши письмові докази у справі, а також з»ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе зазначити наступне.

Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

14.01.2016 року о 08 год. 35 хв. в м.Києві по вул..Т.Шамрила, 12, ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, при виїзді із житлової зони (двору) не надав дорогу транспортному засобу марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого скоїв зіткнення із ним, що призвело до механічних пошкоджень вказаних автомобілів. Вказані обставини визначені у довідці №84170254 від 14.01.2016 року, що складена МВС України із зазначенням про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст..124 КУпАП щодо ОСОБА_4 у зв»язку з порушенням останнім вимог п.10.2 ПДР України.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.2016 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем ОСОБА_4 внаслідок порушення останнім п.10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (текст постанови долучено до справи і було отримано судом із Єдиного державного реєстру судових рішень шляхом використання ключа повного доступу).

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, що доведено позивачем в судовому засіданні.

Як встановлено судом, то відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» (надал по тексту - третя особа) за Полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0714425 із строком дії з 03.03.2015 року по 02.02.2016 року.

Між тим, під час звернення позивача до страхової компанії - третьої особи із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, її місцезнаходження встановити не вдалося, а при з»ясування походження статусу Полісу відповідача з»ясувалось, що такий поліс рахується як втрачений, а сам страховик позбавлений права укладати договори страхування з 01.07.2015 року (а.с.31-35).

За відсутності об»єктивної можливості отримати кошти страхового відшкодування, позивач звернувся із вказаним позовом до суду до винуватця ДТП - відповідача по справі із заявою про стягнення коштів збитків.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, догповір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з висновків звіту №39-2016 від 18.01.2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_5 в результаті його пошкодження при ДТП складає - 40 090,79 грн. (а.с.8-30).

При цьому, позивачем у зв»язку з проведенням вказаного дослідження було сплачено кошти в сумі - 1500 грн., що пов»язані із призначенням і проведенням експертизи, що також підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача (а.с.28-29).

Як вже було зазначено, то під час розгляду вказаної справи судом ухвалою від 20.10.2016 року за клопотанням представника відповідача, який був не згодний із визначеною згідно з висновком від 18.01.2016 року шкодою, було призначено проведення судово-економічної експертизи вартості пошкоджень автомобіля позивача.

Між тим, в травні 2017 року вказану справу з експертної установи було повернути до суду без виконання ухвали про призначення експертизи у зв»язку із невиконанням відповідачем обов»язку щодо сплати коштів за проведення експертизи.

У відповідності до вимог ст..109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відтак, ухилення від проведення експертизи відповідачем суд визнає факт та обставини висновку вже проведеної на замовлення позивача згідно звіту №39-2016 від 18.01.2016 року щодо вартості матеріального збитку власнику автомобіля НОМЕР_5 в результаті його пошкодження при ДТП в розмірі - 40 090,79 грн.

Інших доводів щодо невірної або завищеної оцінки пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача чи спростування винуватості відповідача у вчиненні вказаного ДТП стороною відповідача надано суду не було.

З огляду викладене, з відповідача, як винної у вчиненні 14.01.2016 року ДТП особи - відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти матеріальної шкоди згідно оцінки пошкоджень від 18.01.2016 року в розмірі - 40 090,79 грн. та витрат у зв»язку з її проведенням в сумі - 1500 грн., що також входить до складу матеріальної шкоди загалом.

Також, у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року за №6-2808-15 визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З врахуванням наведеного, посилання відповідача на відсутність у нього обов»язку на відшкодування заподіяної ним шкоди, оскільки такий обов»язок покладено на страхову компанію, із якої ним було укладено договір страхування, є помилкове та таким, що суперечить правовим висновках Верховного суду України, судовій практиці та нормам матеріального права.

Як зазначив позивач, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв»язку з тим, що внаслідок пошкодження та ремонту автомобіля тимчасово він був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, довелось відшукувати грошові кошти на його ремонт та він перебував у стресових ситуаціях у зв»язку ремонтом автомобіля та необхідністю користування громадським транспортом та пошуком запчастин.

Згідно з до п.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.10,60 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦКП України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача в скоєнні ДТП, моральних переживаннях позивача у зв»язку з вимушеними змінами звичного способу життя позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2000,00 грн., а адже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі заяви про забезпечення позову в розмірі - 275,61 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому підлягає стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 551,20 грн., виходячи з дати подачі цього позову до суду за відповідними ставками судового збору, що діяли станом на лютий 2016 року за ЗУ «»Про судовий збір».

Керуючись ст..23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст..ст.3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі - 41 590 грн. 79 коп., кошти моральної шкоди в розмірі - 2000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 275 грн. 61 коп., а всього в сумі - 43 866 (сорок три тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в сумі - 551 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 02.03.2018 року