Справа № 219/1371/18
Провадження №2/219/1017/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення заяви без руху

20 лютого 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в особі судді Павленко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, згідно якого просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму матеріальних збитків в розмірі 9 830 грн., суму грошових коштів за висновок авто технічного дослідження в сумі 500 грн., та грошових коштів на правничу допомогу (складення позову, консультації) в сумі 1 000 грн., та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 70 000 грн.

Також, у звязку із тим, що сума заявлена до стягнення є значною, позивач просив накласти арешт на майно відповідача в межах суми стягнення за позовом, оскільки неприйняття заходів забезпечення може ускладнити в подальшому виконання рішення суду.

Проте, заявником не було зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт (рухоме чи нерухоме), не вказано де знаходиться майно, не надано доказів, які б підтверджували наявність та належність майна у відповідача. Це позбавляє суд можливості визначити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам позивача.

Крім того, відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи в інших осіб, є одним із видів забезпечення позову (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. 151 ЦПК України, вимога про забезпечення позову повинна бути оформлена окремою заявою в письмовій формі, підписана заявником, та повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Виходячи з вищевикладеного, позивач не оформив заяву про забезпечення позову як цього вимагають норми ст. 151 ЦПК України (а саме окрема заява у письмовій формі), а також не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні вимог, не було зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт (рухоме чи нерухоме), не вказано де знаходиться майно, не надано доказів, які б підтверджували наявність та належність майна у відповідача.

Перевіривши матеріали справи, вважає, що вказана заява в частині вимоги про накладення арешту на майно відповідача підлягає залишенню без руху, оскільки складена з порушенням норм ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Враховуючи необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків, суд вважає необхідним залишити позов в частині вимоги про накладення арешту на майно відповідача без руху, надавши позивачу строк для усунення цих недоліків.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 175-177, 185, 258-260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди, в частині щодо накладення арешту на майно відповідача - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом 10 днів з моменту отримання ухвали. Розяснити, що у разі не усунення недоліків позову у строк, встановлений судом, позов в цій частині буде вважатися неподаним та повернутий.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати позивачу, що звернувся із заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

ОСОБА_3