АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/433/18 Головуючий 1 інстанції - Смірнова Н.А.
Справа № 629/2076/17 Суддя-доповідач - Кружиліна О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - Лозівська районна державна адміністрація Харківської області, Садівська сільська рада Лозівського району Харківської області, про визнання права власності на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

15 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), Лозівської районної державної адміністрації Харківської області (далі по тексту - Лозівської РДА), Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області (далі по тексту - Садівської сільради) про визнання права власності на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 1993 року по 10 травня 1996 року працював та був членом колгоспу ім. Леніна, с. Садове, Лозівського району, Харківської області.

Згідно протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу ім. Леніна за 1993 рік № 4 від 29 квітня 1993 року значиться протокол, де слухали заяву ОСОБА_2 про прийняття його в члени колгоспу, питання про звільнення ОСОБА_2 з членів КСП в період з 1997 року по 2001 рік (включно)не розглядалось.

Згідно документів засідання правління КСП ім. Леніна в період з 1997 року по 2001 рік (включно) питання про звільнення позивача не розглядалось, хоча згідно трудової книжки він звільнений з КСП ім. Леніна з 10 травня 1996 року.

Відповідно до рішення Садівської сільради від 22 листопада 1995 року № 26 землі КСП ім. Леніна передано у колективну власність.

30 січня 1996 року КСП ім. Леніна отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1.

У списку громадян-членів КСП ім. Леніна, який додається до Державного акту на право колективної власності, прізвище ОСОБА_2 значиться під № 258.

У списку громадян-членів КСП ім. Леніна, який додається до справи по паюванню земель колективної власності КСП ім. Леніна», яка розроблена Харківським філіалом інституту землеустрою Української Академії аграрних наук у 1996 році, прізвище ОСОБА_2 не значиться.

На даний час йому стало відомо, що він має право на земельну частку (пай), оскільки він значиться у списку громадян-членів КСП ім. Леніна, додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП ім. Леніна на території Садівської сільради в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Леніна, с. Садове, Лозівського району, Харківської області, а саме площею 6,45 умовних кадастрових гектарів.

Крім цього, просив визнати причину пропущеного ним строку позовної давності поважною, посилаючись на те, що про офіційну відмову в задоволенні його заяви щодо виділення земельної ділянки йому стало відомо лише в 2016 році, також він 23 березня 2017 року звернувся до відповідача по справі ГУ Держгеокадастру у Харківській області з приводу виділення земельної ділянки, але відповідь так і не отримав.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності.

Визнано за ОСОБА_2, як членом колишнього КСП ім. Леніна, Садівської сільради, право на земельну частку (пай) КСП ім. Леніна на території Садівської сільради в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім.. Леніна, с. Садове, Лозівського району Харківської області, а саме площею 6,45 умовних кадастрових гектарів.

Не погодившись з вказаним рішенням, ГУ Держгеокадастру у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права під час винесення рішення, а тому рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що неможливо виконати.

Зокрема зазначало, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01 січня 2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органі передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність бо у користування для всіх потреб.

Згідно з пунктом 13 Положення про ГУ Держгеокадастру у Харківській області до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області. У зв'язку з чим, ГУ Держгеокадастру у Харківській області не наділено правом розпорядження землями колективної власності, тоді як в позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Леніна Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

ГУ Держгеокадастру у Харківській області вважало, що судом першої інстанції не досліджено питання стосовно належності відповідача та його повноважень.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги посилання ГУ Держгеокадастру у Харківській області про пропуск позивачем строків позовної давності.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилався на те, що він має право на земельну частку (пай), оскільки був включений до списку громадян до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна Садівської сільської ради Лозівського району за № 258, тобто його право на земельну частку (пай) вже встановлено у 1996 року і до цього часку ніким не відмінене, не змінене та не скасоване. Законодавством України не встановлено строків позовної давності для оформлення громадянином свого права власності в даному випадку, а тому посилання відповідача на пропуск ним строку позовної давності у три роки не ґрунтується на вимогах закону, а є тільки суб'єктивною думкою відповідача.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року позивач вважав законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Ці обставини доведені в суді документами, а тому висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи. У зв'язку з викладеним, просив апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківській області відхилити, і залишити рішення без змін.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із положень статі 14 Конституції України, статей 22, 116, 122, 152 ЗК України, статей 1, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), статей 257, 261, 267 ЦК України та тих обставин, що позивача помилково не було включено до списку громадян-членів КСП ім. Леніна, який розроблений Харківським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1996 році, оскільки станом на 30 січня 1996 року він значився під № 258, що позбавляє позивача права на отримання у приватну власність земельної частки (паю). На момент отримання КСП ім. Леніна Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП позивач мав право на земельну частку (пай). Суд вважав, що строк пропущений позивачем з поважних причин.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу № 4 від 29 квітня 1993 року ОСОБА_2 був прийнятий у члени колгоспу ім. Леніна. Зазначене також вбачається з архівного витягу Лозівської райдержадміністрації Харківської області від 17 червня 2016 року за № 01-127 що згідно документів фонду № 368 колгоспу ім. Леніна с. Садове Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області, значиться протокол засідання правління колгоспу № 4 від 29 квітня 1993 року, де на порядку денному було розглянуто заяву від гр. ОСОБА_2 з проханням прийняти в члени колгоспу, та ухвалено рішення про прийняття в члени колгоспу гр. ОСОБА_2 на посаду слюсарем, згідно поданої заяви.

Згідно рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Леніна Лозівського району Харківської області, протокол № 2 від 28 грудня 1994 року, господарство реорганізоване в КСП ім. Леніна.

Рішенням Садівської сільської ради народних депутатів Лозівського району Харківської області № 26 від 22 листопада 1995 року землю КСП ім. Леніна передано у колективну власність.

Згідно відомостей, які містяться у відповіді Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 23 березня 2017 року за № 29-20-0.23.041-10/124-17, 30 січня 1996 року КСП ім. Леніна отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1. Прізвище ОСОБА_2 значиться в списку громадян-членів за № 258 КСП ім. Леніна, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Також в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Леніна, що додається до справи по паюванню земель колективної власності КСП ім. Леніна, яка розроблена Харківським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1996 році, прізвище ОСОБА_2 не значиться.

Згідно документів (КСП) засідання правління колективно-сільськогосподарського підприємства ім. Леніна с. Садове Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області питання про звільнення з членів КСП гр. ОСОБА_2 з 1997 рік по 2001 рік (включно) не розглядалося.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача помилково не було включено до списку громадян-членів КСП ім. Леніна, який розроблений Харківським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1996 році, а тому позивач набув право на отримання земельної частки (паю), як член колгоспу ім. Леніна, с. Садове Лозівського району Харківської області.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо поновлення позивачу строку позовної давності для захисту своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи у своїх запереченнях на позовну заяву відповідач заявляв про застосування строку позовної давності, аналогічне клопотання також містить й апеляційна скарга, яке було подано до ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Частиною 1 статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Так, згідно частини 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 дізнався про відсутність його прізвища у списку членів КСП, що мають право на земельний пай, у 2000 році під час звернення до керівництва КСП ім. Леніна із заявою про включення його до додаткових списків на отримання земельної частки (паю), але протягом 16 років не реалізував своє право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що причини, зазначені ОСОБА_2, як на підставу визнання поважності причин пропуску позовної давності, не можуть бути визнані судом поважними, що є підставою для відмови у позові.

За результатами розгляду апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру у Харківській області суд апеляційної інстанції згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення і ухвалює нове рішення з підстав, передбачених пункту 3 частини 1, 2 статті 376 ЦПК України,

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський