АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №755/5010/17

провадження № 22-ц/796/1780/2018

15 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Волошиної В.М.,

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Козаченко Тетяни Володимирівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у складі судді Катющенко В.П.,

встановив:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 07.09.2015 року, яка станом на 08 червня 2017 року складає 67 251,40 грн., з яких: 49 764,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4,52 грн. - заборгованість за відсотками; 17 482,58 грн. - заборгованість за комісіями по кредиту. Також просило відшкодувати судові витрати по справі в сумі 1600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № , за умовами якого останній надано кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 50 338, 04 грн., з кінцевим строком погашення - 07 вересня 2020 року.

Внаслідок істотних порушень відповідачем зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» визнав строк повного повернення кредиту таким, що настав, та розпочав процедуру врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючи телефонні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості.

Вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором відповідачем виконані не були, що призвело до порушення прав позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ОТП Банк» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що загальна сума кредиту складалась з двох сум: 2961,06 грн. - плати за комісію за надання кредиту та 47 376,98 грн. - грошових коштів на споживчі цини. Виплачувалась відповідачу лише сума 47 376,98 грн. на споживчі ціни шляхом видачі готівки через касу банку. На підтвердження факту надання кредитних коштів в сумі 47376,98 грн. до суду було надано копії заяви на видачу готівки від 07.09.2015 р. та меморіального ордеру від 07.09.2015 року, розрахунок заборгованості за договором кредиту станом на 08.06.2017 року, які є належними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначив, що відповідач не отримувала кредитних коштів відповідно до умов укладеного з нею договору; заява на видачу готівки та меморіальний ордер не є належними доказами на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому заява на видачу готівки фіксує лише волевиявлення особи на її отримання, а меморіальний ордер є розрахунковим документом, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів НБУ.

Також зазначив, що заборгованість складається з різних частин, формування та розрахунок яких неможливий без спеціальних знань в сфері економіки та банківській діяльності. Висновків ліцензованих спеціалістів або експертів в обґрунтування своїх розрахунків позивач не надав.

В судовому засіданні представник ПАТ "ОТП Банк" - Козаченко Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Судом встановлено, що 7 вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на споживчі цілі - 47376 грн. 98 коп.; на сплату комісії за надання кредиту - 2961 грн. 06 коп. Строк дії кредиту з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2020 р. Розмір процентної ставки 0,01% річних( п.1.1).

Відповідно до п. 1.2.1 цього договору банк надає позичальнику строковий кредит у відповідності до у мов кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком №1"Графік платежів", що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору.

За управління кредитом позичальник щомісяця , одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений у графіку платежів, що є невід'ємною частиною даного договору ( п.1.4.4).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 08 червня 2017 року складає 67 251,40 грн., з яких: 49 764,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4,52 грн. - заборгованість за відсотками; 17 482,58 грн. - заборгованість за комісіями по кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання позичальнику суми кредиту шляхом перерахування частини суми кредиту на рахунок позичальника, відкритий в ПАТ "ОТП Банк", або видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку, як це передбачено п.1.2.3 кредитного договору.

За відсутності вказаних доказів суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість визначення дійсного розміру кредитної заборгованості.

Мотивів, із яких суд першої інстанції не приймає до уваги надані позивачем докази на підтвердження надання позичальнику грошових коштів в рішенні не наведено.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи позивача про отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором підтверджені наданими ним доказами.

Як вбачається з умов кредитного договору, погодженого сторонами, загальна сума кредиту 50 338,04 грн. складалась з двох сум: 47 376,98 грн. - на споживчі цілі; 2961,06 грн. - на сплату банку разової комісії під час оформлення кредиту. Обидві суми включені до сукупної вартості кредиту в графіку платежів, який є додатком №1 до договору та є його невід'ємною частиною.

На підтвердження отримання відповідачем 47 376,98 грн., що підлягала видачі, позивачем надано копію меморіального ордеру №023Т0178Х2 від 07.09.2015 р., відповідно до якого вказана сума була перерахована з транзитного рахунку банку НОМЕР_3 на рахунок каси Ярославського відділення банку НОМЕР_4 (а.с.93 т.1).

Відповідно до заяви на видачу готівки №023Т0178Х2 від 07.09.2015 р., вказані грошові кошти були отримані ОСОБА_1, про що свідчить її підпис (а.с.18 т.1).

Доводи представника відповідача в тій частині, що заява на видачу готівки свідчить лише про намір позичальника отримати кредит, а не про факт отримання грошових коштів за видатковим касовим ордером, є необґрунтованими.

Згідно п. 3.2 Глави 3 Розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011 №174, Банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за такими видатковими касовими документами:

1) за грошовим чеком (або заявою на видачу готівки) - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам-підприємцям. У разі використання заяви на видачу готівки необхідно представлення довіреності на кожну заяву на видачу готівки або одноразово на здійснення таких операцій:

юридичною особою на уповноважену особу, якщо вона не внесена в картку із зразками підписів як особа з правом першого або другого підпису;

фізичною особою-підприємцем у разі надання повноважень іншій особі;

2) за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу), за операціями з клієнтами (видача кредиту, відшкодування сумнівних банкнот, які за результатами дослідження визнані справжніми, тощо);

3) за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу);

4) за видатковим касовим ордером - працівникам банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями.

Відповідно до п.3.13 цієї Інструкції, Банк (філія, відділення) зобов'язаний (зобов'язана/зобов'язане) надати у вигляді паперового або електронного документа клієнту після завершення видачі готівки один примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, інше) відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи.

Тобто, заява на видачу готівки є видатковим касовим документом, що підтверджує факт видачі готівки з каси банку.

При цьому за видатковим касовим ордером кошти з касу банку видаються працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями.

На підтвердження фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, останнім також було надано докази здійснення ОСОБА_1 платежів на користь ПАТ "ОТП Банк" за кредитним договором №1, а саме: 22.10.2015 р. в сумі 200 грн., 25.11.2015 р. - 200 грн.; 25.12.2015 р. - 200 грн.; 27.01.2016 р. - 200 грн.; 24.02.2016 р. - 200 грн.; 15.03.2016 р. - 200 грн.; 26.04.2016 р. - 200 грн.; 24.05.2016 р. -200 грн.; 29.06.2016 р. - 150 грн.; 29.07.2016 р. - 100 грн. (а.с.241- 250 т.1).

Вказані докази надавались представником відповідача, як доказ на підтвердження вимог про визнання договору про надання споживчого кредиту № від 07 вересня 2015 р. недійсним, а тому не викликають у суду сумнівів в їх достовірності (а.с.184- 197 т.1).

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано деталізований щомісячний розрахунок, який не був спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

На підтвердження руху грошових коштів за період з 07.09.2015 р. по 13.02.2018 р. за кредитним договором позивачем надано копії виписок по особовим рахункам ОСОБА_1, що підтверджують як суму, видану за кредитами, так і здійснення щомісячних платежів по її погашенню (а.с.13-235 т.2).

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам на загальну суму 49 768,82 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії.

Так, у розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначивши, що суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули при цьому уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту та процентів ( п.1.4.4).

При цьому представник позивача не зміг пояснити, за які саме послуги з управління кредитом встановлена сплата комісії.

Щомісячна сплата комісії за погашення суми кредиту та процентів не може вважатись послугою за управління кредиту, за надання якої можливе нарахування комісії.

Правомірність утримання банком комісії за надання кредитних ресурсів не була предметом даного спору.

З огляду на викладене, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості.

У зв'язку з переглядом судового рішення судом апеляційної інстанції судові витрати по справі підлягають розподілу наступним чином.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2486,40 грн., виходячи з того, що розмір задоволених позовних вимог становить 74 % (67251,40х100%:49768,82).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» ( м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код 21685166) заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 768,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2486,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: