Справа № 189/1111/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технодрім" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОДРІМ " до ОСОБА_1 про визнання дійсним Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 від 29.06.2017 року, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним договору. У позовній заяві позивач зазначив, що 29.06.2017 року між ним та відповідачем ТОВ «Технодрім» було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 (фінансовий лізинг), за умовами якого товариство зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (транспортний засіб Renault Duster Limited), а він - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. На момент укладання та підписання договору позивачу було роз'яснено, що він повинен сплатити авансовий платіж у розмірі 55 000 грн., після чого буде придбаний та переданий йому транспортний засіб, після чого він повинен доплатити суму до 165 000 грн. Після підписання договору, та сплати авансового платежу у розмірі 55 000 грн., повернувшись додому, він уважно прочитав договір від 29.06.2017 року. Після ретельного дослідження договору, він дізнався, що вартість автомобіля становить 20898 доларів США, що еквівалентно 546 500 грн., замість обумовлених 165 000 грн. Тобто відповідачем перевищена вартість предмета лізингу, що в свою чергу збільшило усі витрати за договором, бо вони є відсотком від вартості предмета лізингу. Вважає, що умови договору фінансового лізингу від 29.06.2017 року не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача. Він скористався своїм правом, передбаченим договором від 29.06.2017 року, про його розірвання, та 05.07.2017 року звернувся до відповідача із письмовою заявою, яку направив ТОВ «Нова пошта», що підтверджується копією заяви та квитанцією про оплату відправлення від 05.07.2017 року. Проте відповідачем дане відправлення не було отримане, тому 11.07.2017 року він повторно звернувся із аналогічною заявою про розірвання договору та повернення йому сплачених ним коштів у розмірі 55 000 грн., вказавши реквізити для перерахування коштів. До теперішнього часу він не отримав відповіді на свою заяву, не отримав сплачені ним кошти, тому вважає за необхідне захистити свої порушені права у судовому порядку, так як в договорі фінансового лізингу, укладеному між ним та відповідачем 29.06.2017 року, обмежені його права як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Договір фінансового лізингу від 29.06.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «Технодрім», нотаріально посвідчено не було. В ОСОБА_1 була відібрана відмова у письмовому вигляді, за якою він відмовився від нотаріального посвідчення договору, але в той момент він не усвідомлював наслідки порушення форми укладення договору. Тим більш, що його запевнили, що нотаріальне посвідчення договору - проста формальність. Тобто позивач не ухилявся від нотаріального посвідчення договору, а пристав на пропозицію представника лізингової компанії. В зв'язку з чим, просить визнати недійсним договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 (фінансовий лізинг), укладений 29.06.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Технодрім»; стягнути з відповідача ТОВ «Технодрім», , на користь позивача сплачені ним кошти у розмірі 55 000 грн.

Представник відповідача ТОВ «ТЕХНОДРІМ» надіслав до суду заперечення проти позову, в якому зазначено, що згідно умов Договору, позивачу необхідно сплатити всі платежі, передбачені Договором, після чого буде закуплено обраний ним транспортний засіб та передано у користування та підписано Договір прямого фінансового лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст.202 та 203 ЦК України) до чинності правочину. Договір містить детальний опис умов отримання транспортного засобу та порядок сплати необхідних платежів. Укладаючи даний Договір, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору зафіксована в статті 5.2 Договору. Умови надання позивачу послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та додатку до нього. Тому відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним Договором. Договір залучення фінансових активів (фінансового лізингу) немає нічого спільного зі споживчим кредитуванням, а тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується. Під час укладення Договору, ОСОБА_1 було запропоновано нотаріально посвідчити даний Договір, але він відмовився мотивуючи це тим, що не згоден платити додаткові витрати на послуги нотаріуса, які становлять 1% від вартості ціни Договору. Товариство запропонувало документально оформити таку відмову, про що свідчать письмові докази. Норми Закону України «Про фінансовий лізинг» не передбачають нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а передбачають лише письмову форму договору. У своєму позові позивач помилково послався на норму ч.2 ст.799 ЦК України, яка міститься у параграфі 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» і яка взагалі не регулює відносини фінансового лізингу і не є спеціальною нормою для регулювання фінансового лізингу, а слугує лише допоміжною нормою. Крім того, на момент укладення договору фінансового лізингу у лізингодавця відсутнє право власності на предмет лізингу. На думку позивача договір лізингу містить окремі несправедливі умови, що є підставою для визначення договору недійсним. Таке твердження не відповідає дійсності, так зміст пунктів Договору, які на думку позивача є несправедливими , жодним чином не доводять, що умови договору лізингу порушують принцип добросовісності у розумінні п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України та того, що умови Договору завдають хоч якоїсь шкоди позивачу та не наводяться жодного прикладу нанесення такої шкоди. Договір лізингу містить 18 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. У разі наявності умов договору лізингу, які наразі не влаштовують позивача, він не позбавлений можливості ініціювати перед відповідачем зміни та доповнення до цього Договору. Позивачем не надано доказів, які б доводили застосування до нього нечесної підприємницької діяльності або, ця діяльність була агресивною, що виконавець послуг ввів в оману, надав нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору та не доведено, що умови договору завдають йому шкоди як споживачу. Також, в позові не знайшло свого підтвердження обставини щодо порушення Товариством принципу добросовісності та справедливості, оскільки сторони погодили у договорі розмір ціни (плати, винагороди) і спосіб її визначення, розміру лізингових платежів, порядку розрахунків, грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті тощо та не доведено наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, оскільки сторони у Договорі досягли згоди по всім істотним умовам і уклали цей договір, виявивши тим самим свою волю виникнення прав та обов'язків. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, викладені в позові підстави визнання договору недійсним є недоведеними та спростованими, а вимоги Закону, на які посилається позивач, є перекрученими та такими, які трактуються на користь позивача, а отже позов має бути відхилений.

Крім того, ТОВ «ТЕХНОДРІМ» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання дійсним Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 від 29.06.2017 року, посилаючись на те, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕХНОДРІМ» був укладений договір залучення фінансових активів придбання транспортного засобу № 0088/1 від 29.06.2017 р. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано ОСОБА_1 та повноважною особою ТОВ «ТЕХНОДРІМ». Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Позивачу за первісним позовом - ОСОБА_1 було запропоновано нотаріально посвідчити Договір, але від нотаріального посвідчення Договору він відмовився, мотивуючи це тим, що він не хоче додатково сплачувати кошти нотаріусу, які становлять 1% від суми договору. Тому Товариство запропонувало йому дану відмову документально оформити, що підтверджується письмовими доказами. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визначення договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. В зв'язку з чим, просить визнати дійсним Договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 від 29.06.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 надіслав заперечення на зустрічну позовну заяву, згідно якого посилання ТОВ «Технодрім» на те, що він відмовився від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це тим, що він не хоче додатково сплачувати кошти нотаріусу, які становлять 1% від суми договору - не відповідають дійсності. Надана відповідачем копія екземпляру його відмови від нотаріального посвідчення договору, а також копія заяви про те, що йому зрозумілі умови договору залучення фінансових активів дійсно підписані ОСОБА_1, але на момент підписання текст даних документів йому був невідомий, не прочитаний через відсутність окулярів. А представником Лізингової компанії йому була надана невірна інформація щодо змісту текстів наданих документів. У відмові від нотаріального посвідчення договору не міститься такої підстави як відсутність бажання додатково сплачувати 1% від суми договору. Текст відмови складений суперечливо, незрозуміло для пересічного громадянина. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Технодрім».

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивача за первісним позовом, ОСОБА_1, та його представника - ОСОБА_4, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності представника відповідача ТОВ «ТЕХНОДРІМ», який вдруге не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Технодрім» було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 (фінансовий лізинг), за умовами якого товариство зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (транспортний засіб Renault Duster Limited), а ОСОБА_1 - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору (а.с.8-12).

Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1,2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст.ст. 1,2 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 2 зазначеного Закону, Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Як вбачається із спірного договору, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у даному договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом, так, зокрема, предметом лізингу у договорі визначено: марка/модель - Renault Duster Limited, комплектація - Edition Cross, об'єм двигуна - 1,5, тип КПП - MT, привід 4х4, вартістю 20 898 доларів США, що еквівалентно 546 500 грн., однак, таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

Крім того, у договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог Закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно до ч. 6 даної статті, у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-2766цс15.

Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що у разі одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем після придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50 % комісії за передачу предмета лізингу, комісія за організацію угоди не повертається.

Суд, проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 29.06.2017 року, укладеного між сторонами дійшов висновку, що положення п. 12.1.2 договору не відповідає положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.06.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Технодрім» нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спірний договір фінансового лізингу містить в собі несправедливі умови договору (п. 12.1.2), істотні умови договору фінансового лізингу щодо його предмету у обсягах, визначених Законом України «Про фінансовий лізинг», між сторонами не погоджені, крім того, оспорюваний договір укладено за відсутності ліцензії у відповідача, необхідної для здійснення фінансової діяльності, а надана відповідачем копія розпорядження від 01 червня 2017 року № 2237 про видачу ТОВ «Технодрім» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, дану обставину не спростовує, оскільки таке розпорядження не містить необхідних реквізитів, зокрема, не підписане уповноваженою особою, також, вказаний договір фінансового лізингу всупереч нормам чинного законодавства не посвідчено нотаріально, то такий договір необхідно визнати недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) №0088/1 від 29.06.2017 року, укладений між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім», недійсним, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 55000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК з ТОВ «Технодрім» необхідно стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 640,00 гривень.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОДРІМ " до ОСОБА_1 про визнання дійсним Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 від 29.06.2017 року суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 220,226,227,509,627,628,799,806,807 ЦК України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, Постановою ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, ст.ст. 141, 211, 265-269, 280 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технодрім" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору - задовольнити в повному обсязі.

Відмовити у задоволені зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОДРІМ " до ОСОБА_1 про визнання дійсним Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0088/1 від 29.06.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОДРІМ", , на користь держави судові витрати по справі в розмірі 640,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОДРІМ", на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 55000,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.С. Пустовар