Справа № 638/849/17
Провадження № 2/638/922/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гармаш К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

20.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила: здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у власність ОСОБА_1 гараж №181 в гаражному кооперативі «Лісний» по пр. Перемоги, 84, в м. Харків (круг трамвая №20); виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль «Nissan» X-Trail, державний номер НОМЕР_1; відстрочити сплату несплаченої частини судового збору до винесення рішення судом і покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_1Є зазначає, що вона з 04.04.1992 по 22.01.2014 р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб було розірвано за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2014 р. З того часу шлюбні стосунки, спільне проживання і ведення спільного господарства між ними припинено.

В період шлюбу за спільні кошти сторонами придбане майно, а саме гараж №181 в гаражному кооперативі «Лісний» по пр. Перемоги, 84, в м. Харкові, і автомобіль легковий «Nissan X-Trail» 2011 р. випуску, д.н.з АХ3846СК.

Позивач вказує, що вона не придавала значення, на кого оформлюється придбане майно, і відповідач оформив його на себе, він отримав свідоцтво про право власності на гараж. Після розірвання шлюбу і по теперішній час вказане майно і документи на нього перебувають у володінні і користуванні відповідача, позивач до нього доступу не має, оскільки відповідач цьому перешкоджає.

ОСОБА_1 вказує, що домовленості між нею і відповідачем щодо поділу гаражу і автомобіля, не дивлячись на неодноразові спроби це зробити, не досягнуто, шлюбного договору вони не укладали.

Позивач вказує, що оскільки відповідач не бажає поділу зазначеного майна між ними або виплати їй компенсації за її частку в спільному майні в позасудовому порядку, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом.

ОСОБА_1 зазначає, що при обговоренні питання поділу вказаного майна з відповідачем, він визначив вартість гаражу в розмірі 5000 доларів США; вартість автомобіля, відповідно до відомостей з сайтів про продаж аналогічного автомобіля, становить приблизно 15000 доларів США.

Позивач вказує, що оскільки вона не вміє керувати автомобілем і не зможе користуватись ним за призначенням, а поділити в натурі гараж і автомобіль неможливо, оскільки це є неподільні речі, вона просить суд відступити від засад рівності часток в спільному майні подружжя і погоджується на зменшення її частки, виділивши в її власність гараж, а у власність відповідача автомобіль.

24.01.2018 р. ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву і просив повністю задовольнити вимоги позивача. Суду надав завірені ним копії документів на спірне майно, оригінали яких знаходяться у нього.

Пояснив, що на теперішній час вони з позивачем досягли взаємної згоди щодо поділу майна подружжя, відповідно до заявлених нею вимог. Він повністю визнав позовні вимоги про виділення у власність позивача гаража і виділення йому у власність автомобіля в порядку поділу майна подружжя. Повністю визнав викладені в позові доводи позивача про те, що вказане майно було придбано ними під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Вартість майна, вказану в позові, не оспорював.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Вказала, що 23.01.2018 р. вони з відповідачем досягли згоди щодо поділу майна подружжя, відповідно до заявлених нею вимог.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

15.12.2017 р. набув чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 р., яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вiдповiдно до ст. 368 ЦК України, спiльна власнiсть двох або бiльше осiб без визначення часток кожного з них в правi власностi є спiльною сумiсною власнiстю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спiльною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом.

Вiдповiдно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Вiдповiдно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. В разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є в спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Вiдповiдно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-ВЛ №279059, 04.04.1992 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 04.04.1992 р. зроблено запис за №316. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 взяла прізвище ОСОБА_2.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2014 р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зареєстрований 04.04.1992 р., актовий запис №316.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №84718567 від 10.04.2017 р., гараж літ. «Л-1» за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 84, гараж 181, належить на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_2 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2006 р., справа №2-8326/2006; дати прийняття рішення і внесення запису про державну реєстрацію 25.02.2011 р.

Це також підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2006 р., справа №2-8326/2006 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, 3-тя особа гаражний кооператив «Лісний», про визнання права власності на нерухоме майно; технічним паспортом на гараж №181 по пр. Перемоги, 84, м. Харкова, реєстровий №10973, виготовлений станом на 04.11.2008 р. Харківським міським бюро технічної інвентаризації; Витягом про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №29125818 від 25.02.2011 р.

Право власності ОСОБА_2 на автомобіль «Nissan» X-Trail, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) JN1TBNT31U0300630, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу CAE 552417, дата реєстрації 20.05.2011 р.

Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем факту придбання вказаного майна під час перебування в шлюбі, суд визнає доведеним, що спірне майно було придбано під час перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в шлюбі, а отже воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Вiдповiдно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вiдповiдно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Вiдповiдно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподiльною є рiч, яку не можна подiлити без втрати її цiльового призначення.

З матерiалiв справи вбачається, що спірне майно гараж і автомобіль що знаходяться в спiльнiй сумiснiй власностi сторiн, є неподiльними речами.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного суд визнає гараж №181 в гаражному кооперативі «Лісний» по пр. Перемоги, 84, в м. Харкові, і автомобіль легковий «Nissan» X-TRAIL 2011 р. випуску, державний номер НОМЕР_1, право власності на які виникло в період перебування сторін в шлюбі, спільним майном подружжя, і в межах заявлених позовних вимог визнає право власності на гараж №181 в гаражному кооперативі «Лісний» по пр. Перемоги, 84, в м. Харкові, зареєстрований КП «ХМ БТІ» 25.02.2011 р. за номером 10973 в книзі 1 загальною площею 23,9 кв.м. за ОСОБА_1, а право власності на автомобіль легковий «Nissan» X-TRAIL 2011 р. випуску, д.н.з АХ3846СК, зареєстрований ВРЕВ №1 ГУМВСУ в Харківській області 20.05.2011 р., свідоцтво №САЕ 552417 за ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 183, 364, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 7, 10, 12, 13, 89, 133, 142, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПУ України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МТ №300688, виданий Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 07.08.2013 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на гараж №181 в гаражному кооперативі «Лісний» по пр. Перемоги, 84, в м. Харкові, зареєстрований КП «ХМ БТІ» 25.02.2011 р. за номером 10973 в книзі 1, загальною площею 23,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МН №879783, виданий МВМ Дзержинського ГОМ м. Харкова 06.12.2006 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) право власності на автомобіль легковий «Nissan» X-TRAIL 2011 р. випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕВ №1 ГУМВСУ у Харківській області 20.05.2011 р., свідоцтво №САЕ 552417.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів.

Суддя