13 листопада 2018 року
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Кучиної Н.Г.,
при секретарі Ющук О.С.
Позивач ОСОБА_1, звернувшись з позовом до суду та збільшивши позовні вимоги, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню на утримання сина, ОСОБА_3, за прострочення за не своєчасну сплати аліментів у розмірі 29 980 грн. 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 7 255, 86 грн. та витрати на правову допомогу.
17 червня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 38488301.
В даному розрахунку вказувалась сума заборгованості починаючи з 29 вересня 2010 року і по 17 квітня 2016 року, яка станом на 17.04.2016 року становить 29 980,00 ( двадцять девять тисяч девятсот вісімдесят) гривень.
Станом на 24 вересня 2018 року, відповідачем не було сплачено жодної суми аліментних платежів та не було погашено заборгованості.
25 квітня 2018 року було винесено постанову Верховним Судом України у справі № 572/1762/15-ц, в якій була висловлена правова позиція щодо належності обрахунків пені по сплаті заборгованості за аліменти.
На підставі вище вказаної постанови, нею було проведено новий розрахунок пені по заборгованості, яка становить 29 980 грн. 00 коп.
Враховуючи вищевикладене, нею було проведено розрахунок індексу інфляції всієї суми заборгованості по несплаті аліментів, починаючи з червня місяця 2016 року по квітень місяць 2018 року включно.
Інфляція = 29 980,00*індекс інфляції/ 100% - сума заборгованості і становить 7255 грн. 86 коп. Просить позов задоволити.
Представник позивача попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності її довірительки, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Не заперечує, у разі неявки відповідача щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідно до вимог ч.6, 10 ст.187 ЦПК України судом було надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування такої фізичної особи.
Згідно отриманої судом інформації, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 20.08.2013 року знято з реєстрації.
Враховуючи, що отримана судом інформація не давала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ( перебування) фізичної особи, суд виклик такої особи здійснив через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з»явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.
Дані розрахунки складено головним державним виконавцем Мельник В.В. у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України (далі СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно з роз»ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).
Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто.
Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів за період з 29.09.2010 року по 17.04.2016 року підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими.
Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову природу пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Отже, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за період з 29 вересня 2010 року по 17 квітня 2016 року включно, наданого позивачем становить 299 326 грн. 10 коп.
Суд бере до уваги розрахунок позивачки щодо суми неустойки за прострочені платежі по аліментах, який ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано та вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який з 2010 року не сплачував аліменти, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів як стимул належного виконання обов»язку.
Відтак, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними письмовими та допустимими доказами, не спростовані відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.
Що стосується позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів, то суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» №1282 від 03.07.1991 року індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Відповідно до правової позиції висловленої судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у своїй Постанові від 06 листопада 2013 року по цивільній справі № 6-113 цс13, констатовано, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8ст. 8 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Частина 2 ст. 184 СК України, визначає, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Пункт 10-4 Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року « Про затвердження порядку проведення індексацій грошових доходів населення», встановлює, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.
Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 р., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. № 1368-VIII Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.
Позивачем проведено розрахунок індексу інфляції всієї суми заборгованості по несплаті аліментів починаючи з червня місяця 2016 року по квітень місяць 2018 року включно.
Інфляція = 29 980,00*індекс інфляції/ 100% - сума заборгованості
Станом на 21 травня 2018 року сума індексації становить 7 255, 86 грн.(сім тисяч двісті пятдесят пять гривень вісімдесят шість копійок).
Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу.
При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних із розглядом справи.
Статтею 133ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
2. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стороною позивача документально не доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: не надано акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, тому у суду відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.).
Позивач при зверненні до суду подала лише ордер № 034 серії РН 716 від 11.09.2018 року про надання правової допомоги.
Однак, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Отже матеріали не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Отже, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат пов»язаних з наданням їй правничої допомоги слід відмовити за недоведеністю.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1409,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.4,19, 141, 258,263,264,265,268 ,289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню на утримання сина, ОСОБА_3, за прострочення за не своєчасну сплати аліментів у розмірі 29 980 грн. 00 коп. (двадцять девять тисяч девятсот вісімдесят гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3, інфляційні витрати у розмірі 7 255, 86 грн. (сім тисяч двісті пятдесят пять гривень вісімдесят шість копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеого строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Позивач ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: м. Рівне, провул ОСОБА_4, 1б, кв. 147.
Відповідач - ОСОБА_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.
Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина