Справа № 755/207/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/207/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3, про визначення порядку користування квартирою,-

Представники:

від позивача ОСОБА_5,

від відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6,

від відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, наступним чином: йому у користування виділити житлову кімнату площею 9,6 кв.м.; у користування відповідача ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 17,7 кв.м.; у користування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлові кімнати площею 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м. , вбиральню - 1,3 кв.м., коридор - 4,2 кв.м., вбудовану шафу - 1,5 кв.м. та шлюз - 1,0 кв.м.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року № 1887.

ОСОБА_2 являється власником 1/3 частки вищевказаної квартири, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються власниками по 1/6 квартири кожна.

Згідно з технічним паспортом виготовленим станом на 15.05.2012 року, квартира складається з 4 кімнат жилою площею 43,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 9,6 кв.м., 2-а кімната - 17,7 кв.м., 3-я кімната - 9,8 кв.м., 4-а кімната - 6,1 кв.м., кухні - 8,4 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., вбиральні - 1,3 кв.м., коридору - 4,2 кв.м., вбудованої шафи - 1,5 кв.м., шлюзу - 1,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 61,7 кв.м.

Позивач зазначає, що вони не можуть дійти згоди у користуванні квартирою, а відповідачі чинять перешкоди у її користуванні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позов та викладені у ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги визнали, просили задовольнити позов.

За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, а саме: позивач ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 30.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1887; відповідач ОСОБА_2 являється власником 1/3 частини квартири на підставі договору дарування від 09.08.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косинською Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 904; відповідач ОСОБА_3 являється власником 1/6 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.03.2016 року виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за № 3-216; відповідач ОСОБА_4 являється власником 1/6 частини квартири на підставі договору дарування від 07.11.2012 року посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 11-6030, що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири від 30.12.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав КП КМБТІ від 17.01.2012 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно технічної характеристики та поверхового плану квартири, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 61,7 м.кв., житлова - 43,2 м.кв., яка складається із чотирьох кімнат площами 9,6 м.кв., 17,7 м.кв., 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м.; також місць загального користування: кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 4,2 кв.м., вбудованої шафи 1,5 кв.м. та шлюзу 1,0 кв.м. (а.с. 10-12).

За нормою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 9,6 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 17,7 кв.м.; у користування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлові кімнати площею 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м. та залишити у загальному користуванні кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м. , вбиральню - 1,3 кв.м., коридор - 4,2 кв.м., вбудовану шафу - 1,5 кв.м. та шлюз - 1,0 кв.м.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Як зазначено вище, житлова площа квартири АДРЕСА_1 становить 43,2 кв.м., у зв'язку з чим позивачу та відповідачу ОСОБА_2, які є власниками по 1/3 частки квартири, належить по 14,4 кв.м. житлової площі; відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є власниками по 1/6 частки квартири, належить по 7,2 кв.м. житлової площі.

При цьому відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона з донькою мешкають у двох кімнатах площами 6,1 кв.м. та 9,8 кв.м. спірній квартири, що загалом складає 15,9 кв.м.; кімнату площею 9,6 кв.м. займає позивач.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача ОСОБА_2, проживають вони у спірному житлі у кімнаті площею 17,7 кв.м., яка є прохідною, більше чотирьох років, там їм зручно і комфортно, оскільки вони цю кімнату зробили відокремленою шляхом встановлення шаф, які по висоті досягають стелі, що всіх влаштовує та суперечок з даного приводу не має.

За нормою ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи порядок користування вказаною квартирою між її співвласниками, який вже склався, що відповідає заявленим вимогам, суд приходить до висновку про можливість встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, оскільки запропонований варіант не призведе до порушення права власності та житлових умов відповідачів, якими позов визнано, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі по 213 грн. 33 коп. з кожного (а.с. 2).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 358, 360, 364 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 200, 259, 223, 264, 280,284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3, про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 9,6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1; ОСОБА_2 виділити у користування кімнату площею 17,7 кв.м.; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити у користування кімнати площами 9,8 кв.м. та 6,1 кв.м.; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 4,2 кв.м., вбудовану шафу площею 1,5 кв.м., шлюз площею 1,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 судовий збір по 213 (двісті тринадцять) грн. 33 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

Відповідач - ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_3;

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_1.

Рішення суду складене 29 березня 2018 року.

Суддя