Справа № 161/9643/18
Провадження № 2/161/2841/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»(далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.2004 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 184.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 7970,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення 18.03.2007 року включно.

У порушення умов договору, позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконав належним чином, в результаті чого станом на 22.05.2018 року має заборгованість за кредитом, а саме: заборгованість за кредитом 5223,58 доларів США, 351,48 доларів США сума заборгованості за відсотками.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 5575,06 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 5223,58 доларів США, 351,48 доларів США сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених в поданому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

19.03.2004 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 184 (а.с. 4, 5).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 7970,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення 18.03.2007 року включно (а.с. 4).

Згідно положень кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360), а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, кошти в першу чергу направляються на сплату прострочених процентів за його використання.

У разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 5.4 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 5 % процентіввід суми кредиту, визначеного п. 1.1. за кожний випадок.

Крім того, 04.11.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до договору кредиту № 184 від 19.03.2004 року, з урахуванням якого внесено зміни до кредитного договору, а саме: встановлено з 01.12.2005 року процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1 % річних (а.с. 6).

Ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 184 від 19.03.2004 року.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.05.2006 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 в користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Волинської обласної філії 30171,83 грн. заборгованості за кредитом та відсотками, 4403,90 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків та судовий збір в розмірі 345,76 грн., а всього на загальну суму 34921,49 грн. Вказане рішення вступило в законну силу.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, сторони узгодили, що у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати виконання зобовязання з повернення кредиту за договором.

Таким чином, пред'явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і його позовні вимоги були задоволені повністю заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.05.2006 року.

Судом також встановлено, що на час розгляду даної справи судом рішення Луцького міськрайонного суду від 23.05.2006 року про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 34921,49 грн. повністю не виконано у зв'язку з чим наявні підстави, передбачені статтею 625 ЦК України для стягнення з відповідачів на користь банку боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від просроченої суми.

Таким чином, після пред'явлення вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами.

Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року в справі № 564/2199/15-ц та від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, після ухвалення рішення суду від 23.05.2006 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності.

Проте такі вимоги позивачем не заявлялись, а тому судом не вирішувались відповідно до положень ст. 5 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного Кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 15.11.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк