Справа № 446/110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

з участю секретаря Коваль В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камянка -Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

06.02.2018 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У даній квартирі крім неї зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 На протязі десяти років її син ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, в добровільному порядку не бажає вчинити дії з метою зміни місця реєстрації. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки він відсутній без поважних причин понад рік у даному житловому приміщенні, тому вона звернулася до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені у позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 викликався в судове засідання згідно вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 06.07.1993 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2017 р. (а.с.6,7)

Згідно довідки №15 від 27.11.2017 про склад сімї виданої, обєднанням співвласників багатоквартирного будинку, ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,20.03.1946 р.н.(а.с.11)

Актами №1,2,3 про не проживання, перевірки паспортного режиму квартири АДРЕСА_4 від 14.07.2017, 25.09.2017, 24.11.2017 встановлено, що в даній квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає протягом десяти років. (а.с.8-10).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, з врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,1967р.н., таким що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою №6 по вул. Шевченка,2а в м. Камянка -Бузька.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив з письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили у відповідності до вимог ст.289 ЦПК України якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення виготовлено 20.03.2018 року.

Суддя Костюк У.І.