ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 642/256/18

провадження № 22-ц/818/630/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Бородіної О.В., -

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 02 лютого 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року, мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, їх син за станом здоров'я потребує лікування, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з березня 2017 року, а з липня 2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати, викликані особливими обставинами, що пов'язані із розвитком здібностей дитини та її хворобами, починаючи з березня 2017 року у розмірі 1000 грн щомісяця, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за три місяці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати у розмірі 1172 грн. 30 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що суд не дав належної правової оцінки наданим нею доказам, які підтверджують, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а також доказам необхідності додаткових витрат, викликаних станом здоров'я дитини та розвитком її здібностей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 липня 2013 року, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю ОСОБА_1

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з встановлених по справі обставин та наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач на час розгляду справи працює та має регулярний щомісячний дохід у вигляді нарахованої заробітної плати, а тому вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь відповідає вимогам закону, крім того, позивачем не доведено того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також не надано доказів, що підтверджують необхідність у додаткових витратах на дитину у розмірі 1000 грн. щомісяця.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна , грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як убачається із матеріалів справи, розмір доходів відповідача за основним місцем роботи згідно з наданою довідкою становить за шість місяців 72482,21 грн.

Законом України « Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246- VIII установлено такі розміри прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1492 грн., з 01 липня - 1559 грн., з 01 грудня - 1626 грн.

Отже, врахувавши встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей на 2018 рік, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з урахуванням положень закону щодо обов'язку обох батьків утримувати дитину, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Для задоволення такої вимоги позивачеві слід насамперед довести, що він вживав заходів щодо добровільної сплати аліментів (звертався до керівника підприємства, де працює відповідач, чи до його батьків з проханням вплинути на нього; направляв йому листи тощо). Крім цього, має бути доведено, що відповідач ухилявся від сплати їх.

Проте, позивачем не надано і матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які відповідно до частини 2 статті 191 СК України є підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав про стягнення з відповідача наперед додаткових витрат на дитину у розмірі 1000 грн. щомісяця, оскільки такий розмір не обґрунтовано належними доказами, що не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду з позов про стягнення додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, після їх фактичного понесення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення , а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова