Справа № 194/2350/14-ц
Провадження № 2/185/9/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Красуцького Б.В., позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3, представника Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, законний представник ОСОБА_5, до ОСОБА_1, треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, за участю прокурора м. Тернівка про визнання права на користування житловим приміщенням, зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, Приватний нотаріус Тернівського нотаріального округу Молодих Валентина Василівна про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В

25 травня 2015 року з Тернівського міського суду до Павлоградського міськрайонного суду за підсудністю була передана цивільна справа, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, який був уточнений 18.06.2015 року, та відповідно до якого позивач просив суд позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

В обґрунтування позову він зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_11, який 13 серпня 2009 року зробив на нього заповіт відповідно до якого - заповідав йому все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те на що він за законом буде мати право. Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Молодих В.В. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2014 року йому належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 За цією адресою зареєстровані але не проживають з жовтня 2014 року і по теперішній час ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 На сьогоднішній час вона разом з дітьми періодично з'являється за вказаною адресою, але не проживає, також в квартирі розташовані деякі речі відповідачів. До того ж, за час проживання у квартирі по АДРЕСА_1 відповідачами жодного разу не було сплачено комунальні послуги, у зв'язку із чим виникла заборгованість яка перевищує 20 000 грн. Відповідачі окрім не оплати за комунальні послуги також не проводили оплату за користування газом, у зв'язку із чим було припинено подачу газу. Відповідачі по справі не є членами його сім'ї. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в спірному домоволодінні, він позбавлений права володіння та користування його власністю. На сьогоднішній час він має намір заїхати в свою квартиру, але він позбавлений такого права, оскільки у відповідачів в квартирі стоять їхні меблі і вони інколи з'являються у цій квартирі. В добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації та виселятися не мають бажання. Не зняття з реєстрації відповідача порушує його майнові права, оскільки він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб.

16.04.2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, законний представник ОСОБА_5, звернулися до суду з зустрічним позовом про визнання права на користування житловим приміщенням, який уточнили 31.07.2015 року, та відповідно до якого просили суд визнати право неповнолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користування та проживання у квартирі в якій вони зареєстровані за адресою: в АДРЕСА_1.

В обґрунтування уточненого зустрічного позову про визнання права на користування житловим приміщенням, вони зазначили, що вони, неповнолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані з їхньою матір'ю ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, їхнє право проживання у якій є предметом спору за первісним позовом. Так як їхня мати приймає участь у антитерористичній операції з 11 липня 2014 року, тому з даних об'єктивних обставин вона передала їх на виховання своїй матері, їхній бабусі - ОСОБА_8. Тому відповідно до наведеного законодавства, під час перебування у своєї бабусі, право проживання у квартирі по АДРЕСА_1 за ними зберігається. З приводу того, що Позивач за первісним позовом не визнає їхнє право на користування та проживання у квартирі по АДРЕСА_1, вони вимушені звернутися з даним зустрічним позовом за захистом своїх житлових інтересів.

20.07.2015 року ОСОБА_8 що діє в інтересах ОСОБА_10, ОСОБА_7, звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, Приватний нотаріус Тернівського нотаріального округу Молодих Валентина Василівна про визнання заповіту недійсним, та просила суд визнати недійсним заповіт від 13 серпня 2009 року, вчинений ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_1, що був посвідченим приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих В.В. та зареєстрований в реєстрі № 1276.

В обґрунтування зустрічного позову про визнання заповіту недійсним, вона зазначила, що на початку січня 2015 року їй, ОСОБА_8, бабусі неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_7, стало відомо про те, що в суді розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, що діє також в інтересах своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_10 та ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право проживання в житловому приміщенні. Можливість задоволення відповідного позову беззаперечно обмежить права її неповнолітніх онуків, так як останні не мають іншого житла та постійного місця проживання, а визнання їх такими, що втратили право проживання у вказаній вище квартирі суперечить вимогам ст. 9 ЖК України, тим паче, що тимчасова відсутність дітей за місцем реєстрації викликана поважними причинами - тимчасовим їх знаходженням у бабусі внаслідок перебуванням їхньої матері на військовій службі та реабілітація останньої після поранення. Тому, з огляду на вище вказану ситуацію, вона звернулася до своєї дочки, ОСОБА_5, за отримання необхідних роз'яснень. Дочка повідомила, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, де прописана та проживають її дочка та її неповнолітні онуки. Підставою для набуття права власності за вказаною особою є заповіт від 13 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Молодих В.В., зареєстрований в реєстрі № 1276, згідно якого ОСОБА_11, померлий спадкодавець та власник квартири АДРЕСА_1, заповів все своє майно ОСОБА_1. Далі, її дочка ОСОБА_5 додатково повідомила, що між нею та ОСОБА_1 неодноразово виникали спірні питання щодо вказаної квартири, існували судові справи щодо оспорювання правомірності підстав набуття права власності на спірне майно. Також донькою було надано фотокопію вказаного вище заповіту від 13 серпня 2009 року. Ознайомившись зі змістом заповіту від 13 серпня 2009 року, вважає, що останній не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що в момент складення заповіту психофізичний стан заповідача виключав можливість останнім повністю усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на похилий вік та стан здоров'я заповідача, що є підставою для визнання заповіту недійсним. Далі, зі слів її доньки, як особи, що безпосередньо спілкувалася із заповідачем, станом на 13 серпня 2009 року, на дату складення заповіту, останній внаслідок значного ускладнення стану здоров'я втратив зір та не міг самостійно читати, що передбачало необхідність здійснення нотаріальних дій щодо посвідчення заповіту за участю свідків, які, як видно із тексту спірного заповіту, залученими до участі в справі не були. При цьому, не зважаючи на те, що посвідчення заповіту здійснювалося за місцем мешкання заповідача на дому за адресою: АДРЕСА_1, заповіт складений за допомогою технічних засобів із проставленням дати посвідчення заповіту в Друкованому вигляді (вказано час посвідчення о 16 годині 30 хв.), однак відповідні технічні засоби для виготовлення тексту заповіту у місці проживання спадкодавця були відсутніми, що свідчить про його складення поза межами місця проживання заповідача та, очевидно, що не в час, зазначений в самому заповіті, а також заповнення тексту заповіту здійснювалося не безпосередньо зі слів самого спадкодавця та без його особистої присутності. Однак, як слідує із тексту заповіту, відсутні дані щодо того, що заповідач вголос прочитав зміст заповіту, а нотаріусом було перевірено правильність розуміння останнім умов заповіту та правових наслідків його вчинення, що є грубим порушення. Означені вище порушення законодавчих актів свідчать про те, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення і є нікчемним. Вона, як бабуся неповнолітніх дітей, що прописані і мають право проживати в квартирі, отриманою відповідачем у спадок, є заінтересованою особою для цілей оскарження спірного заповіту, так як може захищати права і інтереси неповнолітніх онуків в суді, а вчиненням спірного заповіту і прийняття відповідачем спадщини обмежує права і законні інтереси неповнолітніх дітей, як мешканців квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник свої уточнені позовні вимоги підтримали повністю, окрім цього заперечували проти задоволення позовних вимог викладених в уточненій зустрічній позовній заяві про визнання права на користування житловим приміщенням та викладені в зустрічній позовній заяві про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_5 та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомила.

Приватний нотаріус Тернівського нотаріального округу в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Проте в матеріалах справи наявна від нього заява, відповідно до якої він не заперечує проти будь-якого рішення суду.

Представник Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради в судовому засіданні просила при прийнятті судом рішення врахувати інтереси дітей.

Прокурор Павлоградської місцевої прокуратури в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, а зустрічні позовні заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7, законного представника ОСОБА_5 про визнання права на користування житловим приміщенням та ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд дослідивши позовну заяву ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, а також копію нотаріально посвідченого заповіту від 13.08.2009 року (а.с.178), приходить до висновку, що ОСОБА_8 не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, оскільки виходячи з нотаріально посвідченого заповіту від 13.08.2009 року, вбачається що нотаріусом Молодих В.В. при здійсненні нотаріальної дії з приводу складання та затвердження заповіту, де гр. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, «все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те на що він за законом буде мати право, він заповідає гр. ОСОБА_1» все зробив відповідно до чинного законодавства України, у свою чергу гр. ОСОБА_11 власноруч розписався на заповіті, а також власноруч написав на ньому «мною прочитано та власноручно підписано», у зв'язку з чим, можливо зробити висновок, що ОСОБА_11 на момент підписання заповіту був дієздатним, окрім цього заповіт складено13.08.2009 року, а гр. ОСОБА_8 звернулася до суду про визнання заповіту недійсним тільки 20.07.2015 року, тобто після сплину майже 6 років, також суд ставиться критично до викладених обставин в позовній заяві ОСОБА_8, де вона не довела те, що зі слів її доньки начебто гр. ОСОБА_11 був з поганим зором та не міг сам підписати заповіт, та те, що у нього була обмежена дієздатність, окрім цього судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 не є родичами гр. ОСОБА_11, виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним потрібно відмовити в повному обсязі.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно нотаріально посвідченого заповіту від 13.08.2009 року (а.с.178) та відомостей з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та не є родичами позивача, що не оспорюється відповідачем, та з жовтня 2014 року не проживають у вищезазначеній квартирі, що підтверджується актом (а.с.13).

Однак, добровільно ОСОБА_5, неповнолітня ОСОБА_10, та неповнолітній ОСОБА_7 не бажають знятись з реєстрації за вищезазначеною адресою, договору оренди чи найму житла з позивачем не укладали.

Таким чином, відповідно ст.ст. 163,71 ЖК України, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_5, неповнолітньої ОСОБА_10, та неповнолітнього ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява ОСОБА_6, ОСОБА_7, законного представника ОСОБА_5, про визнання права на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки неповнолітнім ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх законному представнику ОСОБА_5 є де мешкати, що вбачається, з зустрічної позовної заяви їх бабусі гр. ОСОБА_8, де остання зазначає що вони мешкають з жовтня 2014 року з нею, окрім цього ОСОБА_5 та її представник не заперечували, щодо того що вони не здійснювали оплату за комунальні послуги та квартплату за адресою: АДРЕСА_1, також вони не є родичами гр. ОСОБА_1, договору найму чи оренди квартири не укладали з останнім, тому суд робить висновок, що у зв'язку з тим, що діти мають постійне місце проживання, а саме з їх бабусею за її адресою мешкання, то їх права, як неповнолітніх осіб не порушуються, а тому для того щоб не порушувалися права гр. ОСОБА_1, як власника квартири за адресою: АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.263,264,265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10 права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Витрати на судовий збір покласти на ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, законний представник ОСОБА_5, до ОСОБА_1, треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, за участю прокурора м. Тернівка про визнання права на користування житловим приміщенням - відмовити.

Витрати на судовий збір компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, Приватний нотаріус Тернівського нотаріального округу Молодих Валентина Василівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Витрати на судовий збір покласти на ОСОБА_8.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складено 28 березня 2018 року.

Суддя: В. О. Головін