Справа № 355/832/17 Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/424/18 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 20 15.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.В.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним та визнання належним померлому частки у спільному сумісному майні подружжя.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в Баришівський районний суд Київської області з вказаним позовом, який мотивував тим, що 01 травня 1965 року між його батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області.

Будучи в шлюбі, батьки в 1970 році побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 але свідоцтво № 1209 про право власності на жилий будинок від 07 вересня 1970 року було видано лише на ім»я батька - ОСОБА_4

В подальшому, в зв»язку з упорядкуванням нумерації та перейменування вулиць, адреса спірного нерухомого майна змінилася і на даний час, нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Після побудови будинку, батьки весь час разом в ньому проживали, спільно володіли та користувались ним, як майном, набутим під час подружнього життя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача - ОСОБА_5 померла.

На час смерті матері, в будинку проживали та були зареєстровані він та батько - ОСОБА_4

Вважаючи, що вони прийняли спадщину після смерті матері шляхом фактичного проживання в спірному будинку, ні він, ні батько, не зверталися в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_4

У встановлений законом шестимісячний строк, він та ОСОБА_2, яка є його рідною сестрою та дочкою померлих ОСОБА_5, ОСОБА_4 подали до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини, але подальше оформлення документів на спадкове майно не проводили.

В 2017 році у нього з»явилася можливість продовжити оформлення документів на спадкове майно після смерті батька та матері.

31 січня 2017 року він подав до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Під час оформлення документів на прийняття спадщини після смерті матері, йому стало відомо про те, що спадковий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та відповідачем, який посвідчено державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі № 2-8237.

Позивач вважає, що під час укладення договору дарування були порушенні вимоги цивільного законодавства про спадкування, а саме - не була виділена ? частка садиби, яка належала померлій матері і входила до складу її спадкового майна, внаслідок зазначених дій, були порушені встановлені законом правила та порядок спадкування частки у спільному сумісному майні подружжя, а також його майнові права як спадкоємця.

За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 від 22 грудня 2007 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині дарування ОСОБА_2 ? частки спірного майна, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та визнати за нею на праві спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_2

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, Баришівський районний суд Київської області виходив з того, що на час смерті ОСОБА_5 і відкриття спадщини після її смерті, у спірному домоволодінні були зареєстровані та проживали позивач і батько сторін у справі - ОСОБА_4, тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_4, ОСОБА_3, як спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від неї. Оскільки позивач вчинив дії необхідні для прийняття спадщини, то він набув право на спадкове майно, з моменту відкриття спадщини, що при укладенні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 22 грудня 2007 року договору дарування житлового будинку АДРЕСА_2 було порушено майнові права ОСОБА_3, як спадкоємця, в порядку спадкування частки у спільному сумісному майні подружжя.

Такі висновки Баришівського районного суду Київської області колегія суддів вважає помилковими, та як з матеріалів цивільної справи вбачається, що 01 травня 1965 року між батьками сторін у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області.

Будучи в шлюбі, батьки, в 1970 році побудували житловий будинок по АДРЕСА_2 В зв»язку з упорядкуванням нумерації та перейменуванням вулиць, було змінено нумерацію житлового будинку на АДРЕСА_2 З завершенням будівництва будинку та його реєстрації в Баришівському бюро технічної інвентаризації Київської області на ім»я батька позивача, 07 вересня 1970 року було видано свідоцтво № 1209 про право власності на жилий будинок.

Після побудови будинку, батьки весь час разом в ньому проживали, спільно володіли та користувались ним, як майном, набутим під час подружнього життя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати сторін у справі - ОСОБА_5 померла.

Після смерті ОСОБА_5, ніхто із спадкоємців не подавав до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини.

Згідно договору дарування від 22 грудня 2007 року ОСОБА_4 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передав у власність ОСОБА_2 безоплатно житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер.

У встановлений законом шестимісячний строк, сторони у справі подали до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

У січні 2017 року позивач звернувся до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про

право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері, однак дізнався про те, що спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В заяві до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 31 січня 2017 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_3 вказав на те, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем в спірному будинку з 1988 року по день смерті спадкодавця. Крім нього, також спадщину фактично прийняв чоловік спадкодавця - ОСОБА_4, який помер 06 січня 2008 року.

Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно довідок, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, виданих ОСОБА_4 виконкомом Баришівської селищної ради Київської області № 2990 від 22 жовтня 1999 року, № 1058 від 17 лютого 2003 року, № 7762 від 24 грудня 2003 року, № 600 від 15 березня 2006 року, № 136 від 10 січня 2007 року, № 2231 від 19 грудня 2007 року вбачається, що у спірному спадковому будинку з 1999 року по 2006 рік проживав ОСОБА_4 разом з дружиною - ОСОБА_5, а після її смерті - сам ОСОБА_4

Вказані довідки позивачем не спростовані, тому, колегія суддів вважає, що вони є належними та допустимими доказами у справі.

Колегією суддів не приймається до уваги висновок Баришівського районного суду Київської області про те, що довідки виконкому Баришівської селищної ради Київської області, які були видані ОСОБА_4 є неналежними доказами у справі, так як видані неповноважним органом, та спростовуються довідкою Баришівської РС УДМС України в Київській області № 103 від 28 січня 2017 року, яка видана повноважним на це органом з тих підстав, що вони видані ОСОБА_4 виконкомом Баришівської селищної ради Київської області на його прохання, для пред'явлення по місцю вимоги, повноважним на це органом, а щодо довідки № 103 від 28 січня 2017 року в якій Баришівське РС УДМС України в Київській області повідомляє Баришівську районну державну нотаріальну контору Київської області про те, що ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, знята з обліку 03 лютого 2016 року як померла, то нею не підтверджується той факт, що позивач спільно проживав із спадкодавцем по день смерті в спадковому будинку та не спростовується інформація, яка викладена в вище зазначених довідках.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що він прийняв спадкове майно після смерті матері в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України так як вони не знайшли свого підтвердження в суді.

Факт реєстрації позивача з 16 лютого 1988 року за вказаною вище адресою не є доказом того, що він постійно проживав разом з спадкодавцем на час його смерті в будинок АДРЕСА_2, так як під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, сплаті податків та інших платежів.

Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про це.

За таких обставин є безпідставними та необгрунтованими вимоги ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями від 22 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині передачі у власність ОСОБА_2 ? частки житлового будинку з господарськими будівлями, так як в судовому засіданні встановлено і це не заперечується сторонами у справі, що договір укладено повноважною на те особою з дотриманням форми і порядку укладення такого договору, що після смерті ОСОБА_5, її чоловік - ОСОБА_4 прийняв її частку відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що йому не було відомо, що спірне нерухоме майно подаровано ОСОБА_2, так як це спростовується матеріалами спадкової справи № 138 від 01 березня 2008 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, з якої вбачається, що звернувшись до нотаріальної контори 01 березня 2008 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та видачу Свідоцтва про право на спадщину він не міг не дізнатися протягом майже десяти років про те, що будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями не увійшов у спадкове майно в зв»язку з тим, що був подарований відповідачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога позивача про визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями від 22 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині передачі у власність ОСОБА_2 ? частки житлового будинку з господарськими будівлями, є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню так як ОСОБА_3 не довів в судовому засіданні те, що він прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері, що договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 22 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 порушені його права, які підлягають захисту в суді.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача в частині визнання за ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на праві спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_2 з тих підстав, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим суперечить вимогам чинного законодавства України, так як судом не можуть вирішуватись питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв»язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Баришівський районний суд Київської області при розгляді вказаної справи на вище викладені обставини уваги не звернув, не надав їм належної оцінки, в зв»язку з чим ухвалив у справі незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухвалення у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним та

визнання належним померлому частки у спільному сумісному майні подружжя.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: