АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/6242/16-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження №22-ц791/203/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року лютого місяця 08 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А

В липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.10.2012 року між ним, як фізичною особою-підприємцем та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу №01/10/2012/Н від 01.10.2012 року, відповідно до умов якого він зобов'язався передати у власність відповідачці товар, а остання, в свою чергу, прийняти і оплати цей товар. Позивач передбачені договором зобов'язання виконав, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №РН-000040У від 04.04.2014 року, однак відповідачка на сьогоднішній день не розрахувалася за отриманий товар, сума боргу становить 205932 грн. У зв'язку з тим, що відповідачка не виконала свій обов'язок по оплаті товару вчасно, вважає, що в нього виникло право на стягнення трьох відсотків річних та втрат від інфляції. Тому просив суд стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на свою користь суму боргу в розмірі 205932 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 13591,51 грн., втрати від інфляції в сумі 170248,10 грн., а також судові витрати в розмірі 3897,72 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 користь ОСОБА_5 заборгованість за договором купівлі-продажу № 01/10/2012/Н від 01.10.2012 року в розмірі 3583 грн., три відсотка річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 236,48 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2962,14 грн., а всього 6781,62 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, неповне з'ясування і недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, вказує на те, що одним лише актом звірки взаємних розрахунків, за відсутності перерахованих у ньому накладних та квитанцій, не можуть підтверджуватися взаєморозрахунки у господарському договорі, оскільки у відповідності до ст.1, ч.ч.1-2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» він не є первинним документом. Крім того, свій підпис на акті звірки позивач не визнає.

Апелянт зазначає й про те, що в матеріалах цивільної справи міститься лише копія акту взаємних розрахунків, не завірена належним чином. Оригінал документу для огляду суду не надавався.

Відповідно до надісланого ОСОБА_6 до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, остання зазначає, що підписаний між позивачем та нею акт звірки розрахунків за період з 27.03.2014 р. по 30.05.2014 р., хоча і не є первинним обліковим документом, проте є зведеним документом, який складений на підставі первинних документів відповідно до вимог чинного законодавства, встановлених для складання такого документу, підписаний сторонами договору, а тому є належним доказом. При цьому, в даному акті звірки розрахунків відображені умови договору купівлі-продажу, відповідно до того, як фактично відбувалась поставка товару та розрахунки за ним.

Оригінал зазначеного акту звірки був досліджений судом першої інстанції у судовому засіданні в присутності представника позивача. Тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та доводи скаржника, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст.626, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.ст.655, 656 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 01.10.2012 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу №01/10/2012/Н (а.с.6).

За п. 1.1., 1.3 договору продавець (позивач) зобов'язався передати у власність (продати) покупцеві (відповідачці) взуття, асортимент якого, вартість за одиницю товару і загальну вартість партії продажу вказуються в товарних накладних, які з моменту їх підписання є невід'ємною частиною договору, а покупець (відповідачка), в свою чергу, зобов'язалася прийняти і повністю сплатити вартість (купити) взуття.

Продаж товару здійснюється партіями, об'єм і графік узгоджується сторонами у товарній накладній. Загальна кількість партії товару і загальна вартість партії вказуються в товарній накладній, що є невід'ємною частиною даного договору.

У пункті 5.1. договору сторони погодили, що покупець (відповідачка) зобов'язується здійснити оплату за даним договором відповідно до сум вказаних в товарній накладній в доларах США з перерахуванням до гривневого еквіваленту готівкою або у безготівковій формі (платіжним дорученням через банк) в національній валюті України по курсу комерційного банку "ПриватБанк" на день оплати, негайно за фактом, з моменту отримання товару, і підписання товарної накладної на товар.

Згідно видаткової накладної №РН-000040У від 04.04.2014 року, підписаної сторонами, позивач передав відповідачці взуття на загальну суму 205932 грн. (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду відповідачка свої зобов'язання за договором виконала частково, що підтверджено погодженим та підписаним сторонами актом взаємних розрахунків за період з 27.03.2014 року по 30.05.2014 року (а.с.55), зі змісту якого вбачається, що остання здійснювала передоплату, оплату та повертала товар, а оскільки борг повністю погашено не було, стягнув на користь позивача несплачені відповідачкою грошові кошти в розмірі 3583 грн., інфляційні збитки в сумі 2962,14 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 236,48 грн.

З цими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.1.2 договору купівлі-продажу №01/10/2012/Н сплата покупцем передоплати є обов'язковою умовою поставки товару. Розмір передплати зазначається сторонами у замовленні на поставку партії товару.

За п.5.4 вказаного договору передбачено, що у разі письмової відмови покупця від оплати за товар згідно з замовленням сума передоплати, сплачена покупцем згідно з замовленням на поставку товару покупцю не повертається, а зараховується як сума штрафних санкцій.

Так, передоплата за накладною від 04.04.2014 року була сплачена покупцем при оформленні замовлення 27.03.2014 р. в сумі 67260 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №0 (а.с.122; 136).

Згідно із п.4.1 договору купівлі-продажу, покупець самостійно проводить перевірку якості товару протягом 10 календарних днів, відбирає товар, не відповідний встановленим вимогам за якістю і складає акт про повернення, після чого повідомляє продавця про його право самостійно розпоряджатися забракованим товаром.

На підставі вказаного відповідачкою у встановлений договором строк було повернуто позивачу товар на суму 29806 грн. (а.с.107).

Крім того, у відповідності до п.2.1. даного договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 повернула товар на підставі претензій щодо якості товару, отриманих від покупців на суму 2 472 грн. (а.с.105-106).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував, як доказ, акт взаємних розрахунків за період з період з 27.03.2014 р. по 30.05.2014 р., який підтверджує, що станом на день його складання заборгованість за поставлений товар складає лише 3583 грн.

Як пояснила в суді першої інстанції відповідачка, до складання акту взаємних розрахунків її та позивача спонукало те, що оплата за товар по видатковій накладній від 04.04.2014 року проводилась нею готівкою, а це викликало необхідність підтвердження проведених нею платежів та визначення суми заборгованості.

Доводи апелянта про те, що зазначений акт є неналежним доказом у даній справі, оскільки не підтверджується зазначеними у ньому накладними колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)поясненнями свідків.

Під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено акт взаємних розрахунків. При цьому, представник позивача не заявляв про невідповідність у ньому підпису позивача і не заявляв про необхідність дослідження накладних та квитанцій, на які міститься посилання в акті. На перевірку тверджень апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції дослідив оригінал вказаного акту, дві квитанції до прибуткового касового ордеру, які містять підпис бухгалтера та три товарно-транспортні накладні, видані автоперевізником «Авто Люкс», на які є посилання в акті взаємних розрахунків, підписаному сторонами договору.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не було завірено копію акту взаємних розрахунків, судом апеляційної інстанції долучено до справи його оригінал (а.с.128). ОСОБА_5, оглянувши оригінал акту, свій підпис на ньому не заперечував.

На думку колегії суддів, сукупність викладених доказів достовірно підтверджує факт розрахунків відповідачки за отриманий товар, у сумі, яка заперечується апелянтом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія судів,

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Постанова набрало законної сили 08 лютого 2018 року

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2018 року

Копія постанови оформлена 13 лютого 2018 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька