ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді - Ковалевської Л.М., з участю секретаря Андросенко А.С., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

До суду з зазначеним позовом до відповідача звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що вони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Соломянського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_2 було зменшено розмір стягуваних з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та вирішено стягувати 1/6 частину його заробітку. Проте, позивач, подаючи позов, зазначає, що відповідач, як батько дитини, згідно чинного сімейного законодавства зобовязаний, також, приймати участь у додаткових витратах на дитину, а саме щодо оздоровлення дитини, лікування (обстеження), навчання з додаткових занять, екскурсії тощо. Протягом 2016-2017 років сума в розмірі 33 619,68 гривень складає половину вартості додаткових витрат на спільну дитину, а тому позивачка вважає справедливим стягнення цієї суми витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Сторони, враховуючи ухвалу суду від 05 січня 2018 року, скористались своїм процесуальним правом та надали суду відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Клопотань про розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони по справі є його батьком та матірю.

Згідно рішення Соломянського суду м. Києва від 22.11.2006 року за позовом ОСОБА_2 було зменшено розмір стягуваних з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та вирішено стягувати 1/6 частину його заробітку.

Як вбачається з позовної заяви, позивачкою протягом 2016-2017 років були здійснені витрати на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині забезпечення його оздоровлення, лікування (обстеження), навчання з додаткових занять по вивченню іноземних мов, відвідування екскурсій, заняття спортом тощо.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Документальними доказами позивачкою підтверджено наступні витрати: в період з 28.07.2016 року по 07.08.2016 року син сторін по справі - ОСОБА_3 знаходився в оздоровчому комплексі «Новий сезон», що розташований в с. Вишка Великоберезнянського району Закарпатської області. Загальна сума витрат на проїзд, проживання, харчування та лікування складала - 9328,90 гривен. Копії підтверджуючих документів додані позивачем (а.с.9-10,13-18).

В період з 09.08.2017 року по 22.08.2017 року син сторін по справі - ОСОБА_3 знаходився в оздоровчому комплексі «Новий сезон», що розташований в с.Вишка Великоберезнянського району Закарпатської області. Загальна сума витрат на проїзд, проживання, харчування та лікування складала - 13078.69 гривень. Копії підтверджуючих документів додані позивачем (а.с.26-31)

Як зазначає позивач, син ОСОБА_4 має вади зору і тому 24.10.2016 року, за рецептом лікаря, дитині було замовлено окуляри вартістю 1805 гривень. Зазначена обставина підтверджена документально (а.с.37).

05.05.2017 року за направленням лікаря-кардіолога дитина пройшла обстеження у центрі «ДіметраМед». Вартість консультації та ультразвукового обстеження серця склала 280 гривень, що документально підтверджено позивачем (а.39).

Крім цього, позивач зазначає, що син ОСОБА_4 має статус дитини постраждалої від Чорнобильської аварії (а.с.85), часто хворіє і тому витрати на ліки є значними, тому протягом 2016 p.- 2017 р. на ліки позивачкою було витрачено 1589,09 гривень. (копії чеків на придбання ліків долучено до позову).

Також, суд погоджується з позицію позивача щодо додаткових витрат повязаних із вивченням дитиною англійської та німецької мови з репетиторами. На думку суду, відповідає дійсності вартість одного заняття з репетитором, яка становить 75 гривень в м. Фастові, і тому суд, за відсутності документального доказу (квитанцій,чеків), проте з урахуванням розрахунку визначення розміру вартості занять з репетиторами протягом 2016-2017 років склала -21 000 гривень.

Як вбачається з долучених письмових доказів позивачкою протягом зазначеного вище періоду (2 роки) витрачено на одяг, взуття, канцтовари, книжки 8 577,83 гривень.

02.10.2016 року син сторін відвідав 5-й міжнародний технічний фестиваль на території Державного музею авіації м. Київ. Загальна вартість склала -146,98 гривень. 15.07.2017 року син сторін прийняв участь у квесті, що відбувався в м. Києві. Вартість поїздки становила - 99.08 гривень. Зазначені факти підтверджено позивачем документально.

Загальна вартість усіх вищеперерахованих витрат за розрахунками суду становить 54 100 гривень.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Щодо стягнення з відповідача витрат за харчування сина ОСОБА_4 в школі, стягнення витрат за придбання велосипеда, проїзд дитини до школи та інші витрати, хоча і фактично понесені позивачем, проте на думку суду, в розумінні ст. 185 СК України не є додатковими витратами, оскільки не викликані особливими обставинами, тобто фактично не повязані з фізичним та духовним розвитком дитини, а носять лише побутовий характер.

Отже, у витратах, понесених при звичайному способі життя, але не викликаними особливими обставинами, участь другого із батьків не є обовязковою, у звязку з чим інші зазначені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно правового висновку ВСУ у справі № 6-1489 цс 17 визначено, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України - Мати, батько мають рівні правата обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі міжсобою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо віддитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Положенням ст. 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батькизобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральнийрозвиток. Аналізуючи обставини, зазначені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, суд звертає увагу на те, що він має постійне місце роботи та джерело прибутку (а.с.71). Інформації про утримання непрацездатних осіб чи наявність інших утриманців та відповідні докази до суду не подавав. Зазначає, що в повному обсязі та своєчасно сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини, а тому позов не визнає.

З урахуванням викладеної позиції відповідача та враховуючи правову позицію ВСУ у справі № 6-1489 цс 17, суд дійшов висновку, що матеріальне становище відповідача та повідомлені ним обставини, свідчать про фактичну можливість відшкодування ним позивачу матері спільного сина, половини вартості понесених нею додаткових витрат, спрямованих на фізичний та духовний розвиток сина сторін в розмірі 25 050 гривень.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-83, 264-265 ЦПК України, ст..ст. 141, 150, 180-185 СК України, Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 050 (двадцять пять тисяч пятдесят) гривень.

В іншій частина позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. XII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська