АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6264/17 22-ц/774/758/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6264/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. о 09 годині 34 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що, при виконанні обов'язків машиніста конвеєру 3-го та 4-го розряду технологічної служби дробильної фабрики ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК», 09.12.2009 року з нею стався нещасний випадок, у зв'язку із чим був складений акт № 7 від 11.05.2010 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК від 19.05.2010 року позивачу, у зв'язку з отриманою травмою, первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 10% з 17 травня 2010 року безстроково.

Вважає, що у зв'язку з нещасним випадком йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 20 000 грн. і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача 8 000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов'язкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, згідно з Актом форми Н-1 від 11 травня 2010 року причиною настання нещасного випадку є допущення порушення позивачем ОСОБА_1 вимог її посадової інструкції, а винних дій відповідача виявлено не було. При цьому, відповідач вважає, що суд не мав підстав самостійно з'ясовувати причини настання нещасного випадку, оскільки це є компетенцією комісії з розслідування нещасного випадку. Крім того, на його думку, позивачем не доведено наявність моральних страждань, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 09.02.1998 року по 15.10.2010 року працювала на посаді машиніста конвеєру 3-го та 4-го розряду технологічної служби дробильної фабрики ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» (а.с.4-6).

09 грудня 2009 року о 19 годині 40 хвилин, при виконанні трудових обов'язків, з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок - падіння під час пересування, у зв'язку із чим позивачу встановлено наступний діагноз: застаріле пошкодження медіального меніска лівого колінного суглоба, хвороба Гоффа, ступінь тяжкості травми - тяжка.

Наказом №417 від 30.03.2010 року по ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК», утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2009 року о 19 годині 40 хвилин з ОСОБА_1, яка прийшла до висновку, що єдиною причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці самою потерпілою, яка допустила порушення вимог п.п.1.8.1,1.8.13 «Інструкції з охорони праці №02-04 для машиніста конвеєра дробильної фабрики», затверджену наказом по Відкритому акціонерному товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» №242 від 18.02.2008 року, ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.п.5.1.1.1,5.1.1.3,5.1.2 «Положення про систему управління охороною праці в ВАТ «ЦГЗК», про що було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30 квітня 2010 року (а.с. 11-13) та Акт форми Н-1 № 7 від 11 травня 2010 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом (а.с. 7-10).

Висновком МСЕК від 19 травня 2010 року ОСОБА_1 первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 10 % з 18 травня 2010 року безстроково (а.с. 14).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого КЗ «Міська клінічна лікарня №2» ОСОБА_1 з 04.03.2010 року по 18.03.2010 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зазначеному закладі та 05.03.2010 року їй проведена операція-артроскопічна ревізія, видалення пошкодженої частини медіального мениску, артротомія, резекція клітчатки Гоффа. (а.с.16).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

З Акту форми Н-1 № 7 від 11 травня 2010 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом (а.с. 7-10), вбачається, що причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Вказаним актом дійсно не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди, однак ця обставина не може бути підставою для відмови в позові працівника, який отримав травму на виробництві, до роботодавця, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілій ОСОБА_1, в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно завищений не відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд повно та всебічно дослідив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховано причини настання нещасного випадку, характер отриманих травм, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, їх невідворотність, оскільки ступінь втрати професійної працездатності встановлено безстроково.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: