АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

справа №521/16827/17

провадження №22-ц/785/5257/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивачі-ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_1-ОСОБА_4,

відповідачі-ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник відповідача ОСОБА_6.-ОСОБА_9,

третя особа-орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року у складі судді Сегеди О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., уточнивши позовні вимоги, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5., ОСОБА_8., ОСОБА_6., яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7., про вселення та визначення порядку користування квартирою.

Зазначали, що їм та ОСОБА_10 належала на праві власності в рівних частках АДРЕСА_1

29 квітня 1998 року ОСОБА_10 одружився і став проживати окремо. В період шлюбу в його сім'ї народилося двоє синів: ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2010 році ОСОБА_10 запропонував їм (батькам та брату) проживати разом, на що вони погодилися, але в 2012 році вони (позивачі) переїхали у АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10. є його діти, які прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2014 року по 1/8 частини спадкового майна, а саме по 1/8 частини вищевказаної квартири кожному.

Вказували, що через деякий час після смерті ОСОБА_10., вони стали вести переговори з його дружиною ОСОБА_6 щодо їх вселення в спірну квартиру, оскільки АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2. мали намір переоформити на ОСОБА_3

Стверджували, що на неодноразові звернення до ОСОБА_6. щодо їх вселення в квартиру остання не реагувала.

Посилаючись на порушення своїх прав, як співвласників спірної квартири, позивачі просили суд встановити порядок спільного користування АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 40,3 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м., виділивши в самостійне користування:

- ОСОБА_1, ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 17,2 кв.м. та балкон, площею 0,7 кв.м., які позначені в технічному паспорті від 31 грудня 2016 року під №5 та №10;

- ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 12,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті під №8;

- ОСОБА_5., ОСОБА_6, яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7., житлову кімнату, площею 10,5 кв.м., яка позначена в технічному паспорті під №6;

Кухню, площею 5,6 кв.м., вбиральню, площею 0,8 кв.м., ванну кімнату, площею 1,9 кв.м., коридорів, площею 4,4, 1,2 кв.м., комору, площею 1,0 кв.м.-залишити місцями спільного користування.

Крім того, позивачі просили вселити у виділені їм у користування кімнати, виселити ОСОБА_8. з цієї квартири та стягнути з відповідачів на їх користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати (а.с.1-5,121-125).

Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_6. до участі у справі було залучено орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.54).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 18 квітня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_7 та складається з трьох житлових кімнат площею 40,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 17,2 кв.м., 2-а кімната площею 10,5 кв.м., 3-я кімната площею 12,6 кв.м., кухні площею 5,6 кв.м., вбиральні площею 0,8 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., коридорів площею 4,4, 1,2 кв.м., комори площею 1,0 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м.

Виділено в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,2 кв.м. і балкон площею 0,7 кв.м., які позначені в технічному паспорті від 31 грудня 2016 року під №5 та №10.

Виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті від 31 грудня 2016 року під №8.

Виділено в користування ОСОБА_5., ОСОБА_6, яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7. житлову кімнату площею 10,5 кв.м., яка позначена в технічному паспорті від 31 грудня 2016 року під №6.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6, яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7., кухню площею 5,6 кв.м., вбиральню площею 0,8 кв.м., ванну кімнату площею 1,9 кв.м., коридори площею 4,4, 1,2 кв.м., комору 1,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_5. на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн. в рівних частках, по 213,33 грн. на кожного.

В інший частині позовних вимог відмовлено (а.с.148-154, 155-156).

Судове рішення мотивоване тим, що сторонам не можливо виділити в спірній квартирі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, а тому суд може встановити порядок користування приміщеннями квартири, оскільки про це заявлено позов.

За таких обставин суд вважав, що виділення сторонам у користування житлових кімнат за варіантом, запропонованим позивачами, є законним та обґрунтованим, оскільки кожному співвласнику виділена житлова площа співмірна їх часткам у праві спільній часткової власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6., яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові (а.с.161-165).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просили залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.219-221).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є правові підстави для встановлення порядку користування АДРЕСА_1 та яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_7

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1ст.356 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року судам роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності за НОМЕР_1 від 18 грудня 1997 року в рівних частках АДРЕСА_1 (а.с.15).

27 лютого 1998 року право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10. на вищевказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.15, 27).

Згідно технічного паспорту від 31 грудня 2016 року вищевказана квартира складається з трьох жилих кімнат, площею 17,2 кв.м., 12,6 кв.м., 10,5 кв.м., кухні, площею 5,6 кв.м., вбиральні, площею 0,8 кв.м., ванної кімнати, площею 1,9 кв.м., коридорів, площею 4,4, 1,2 кв.м., комори, площею 1,0 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м., у т. ч. житловою площею 40,3 кв.м. (а.с.16-17).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину спадкового майна, а саме на 1/4 частину АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 18 грудня 1997 року (а.с.18).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10. є його діти ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.51).

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_10., а саме 1/4 частину вищевказаної квартири прийняли його рідні діти: ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 16 грудня 2014 року (а.с.22,24).

Відповідно до дублікатів свідоцтва про право на спадщину від 16 грудня 2014 року кожному із спадкоємців, а саме ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, належить по 1/8 частини вказаної квартири, після смерті батька(а.с.105,106).

16 грудня 2014 року право власності ОСОБА_5. та ОСОБА_7. було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.21,23).

Встановлено, що батьки померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2., а також його жінка ОСОБА_6. спадщину після смерті ОСОБА_10. не прийняли.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1 ніхто із сторін не зареєстрований, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 18 травня 2017 року (а.с.26).

Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 17 жовтня 2017 року, відповідач ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.34).

Згідно довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.35,36).

В процесі судового розгляду справи встановлено, що позивачі самостійно вселилися в АДРЕСА_1, яка належить їм та відповідачам ОСОБА_5. та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, а відповідач ОСОБА_8. із спірної квартири добровільно виселився.

Дані обставини були підтвердженні та не заперечувалися сторонами в судовому засіданні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині вселення позивачів в спірну квартиру та виселення відповідача ОСОБА_8. із спірної квартири задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами відсутній спір за вказаними вимогами.

Суд також прийшов до висновку, що позивачі не надали суду доказів, що діями відповідачів їм була спричинена моральна шкода, а тому в цих вимогах відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказана квартира належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в рівних частках, тобто по 1/4 частини.

Враховуючи те, що житлова площа квартири складає 40,3 кв.м., загальна площа складає 55,9кв.м., кожному співвласнику належить по 10,1 кв.м. житлової площі та по 13,95 кв.м загальної площі, оскільки після смерті ОСОБА_10. спадщину прийняли його діти, то кожен з них має право на 1/8 частину спірної квартири.

За правилами ч.3ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Ураховуючи, що спірна квартира складається із трьох кімнат, суд дійшов правильного висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою, шляхом виділу позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користування житлової кімнати площею 17,2 кв.м., ОСОБА_3 житлової кімнати, площею 12,6 кв.м., а ОСОБА_5. та ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7., житлової кімнати, площею 10,5 кв.м., оскільки кожному співвласнику виділена житлова площа співмірна їх часткам у праві спільній часткової власності.

Такий порядок користування квартирою враховує баланс інтересів співвласників та забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013року у справі №6-12цс13 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Разом з тим,колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо виділення в користування позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 балконуплощею 0,7 кв.м. та не визначення його місцем загального користування.

Кімната площею 17,2 кв.м., яка виділена ОСОБА_1, ОСОБА_2, не є ізольованою.

Саме через цю кімнату, яка є прохідною, відповідачі та позивач ОСОБА_3. мають єдиний доступ до виділених їм судом кімнат, відповідно площею 10,5 кв.м. та 12,6 кв.м., а також, після реконструкції квартри , до кухні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним єдиний балкон квартири, площею 0,7 кв.м., до якого можна потрапити лише з неізольованої кімнати, виділеній ОСОБА_1, ОСОБА_2, залишити в загальному користуванні всіх сторін.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині виділення балконуплощею 0,7 кв.м. позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також в частині визначення місць загального користування необхідно змінити, виклавши резолютивну частину рішення у вказаних частинах у новій редакції, залишивши балконплощею 0,7 кв.м. в загальному користуванні всіх сторін.

Доводи апеляційної скарги про відмову у позові в частині встановлення порядку користування квартирою до уваги не приймаються, оскільки враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння та користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів, які існують між співвласниками, суд правильно визнав, що є необхідним встановлення порядку користування спірною квартирою.

Зважаючи на встановлені судом обставини та вищенаведену правову позицію, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивачів обґрунтовано дійшов до переконання, що запропонований позивачами порядок користування квартирою(за виключенням користуванням балконом лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2.), не призведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів відповідачів, як співвласників квартири, частка яких в квартирі складає 1/4, що є 10,1 кв.м. житлової площі.

Доводи скарги про те, що виділення відповідачам у користування кімнати площею 10,5 кв.м. порушує їх права не заслуговують на увагу, оскільки жоден із співвласників немає переваги перед іншими співвласниками у виділенні йому певної відокремленої частини квартири.

Проте, наявність у спірній квартирі інших осіб, які не є її співвласниками, не може бути підставою для позбавлення або обмеження власника права фактичного користування своїм майном. Правові підстави таких осіб щодо проживання їх в квартирі підлягають розгляду в іншому позовному провадженні.

Посилання відповідачів на несплату позивачами необхідних платежів за квартиру, неможливість спільного проживання з ними, не може бути підставою для відмови їм у захисті одної із складових правомочностей власника, зокрема, права безперешкодно користуватись квартирою, від встановлених співвласниками обмежень та перешкод, що можливо лише шляхом визначення порядку користування квартирою.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення, за умови віднесення балкону до місць загального користування, не порушує прав відповідачів, оскільки не змінює розміру часток у власності співвласників, а визначає лише конкретну кімнату, яка за житловою площею максимально відповідає 1/4 частці у власності, для виділення їм у користування.

Доводи апеляційної скарги про незаконне стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_5. у розмірі 640 грн. за подачу позову не приймаються до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_5 не оскаржено, а ОСОБА_6. не надала докази про наявність у неї повноважень представляти інтереси свого повнолітнього сина в суді.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року в частині встановлення порядку користування місцями загального користування змінити, виклавши його у наступній редакції.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , кухню площею 5,6 кв.м., вбиральню площею 0,8 кв.м., ванну кімнату площею 1,9 кв.м., коридори площею 4,4 та 1,2 кв.м., комору 1,0 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області: Г.Я.Колесніков