Дата документу 13.11.2018 Справа № 331/8857/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 331/8857/17-ц Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Номер провадження 22-ц/807/96/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.

Суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління статистики у Запорізькій області, треті особи Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Дана» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ГУ статистики у Запорізькій області про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В позові зазначено, що йому на праві власності належать кондиціонер марки LG S36 LHP білого кольору, заводський номер 602KAFX01011 920PS-50201011-2NA490, кондиціонер марки LG S36 LHP білого кольору, заводський номер 602KAСА00851 920PS-50200851-2Z1942, які перебувають у володінні ГУ статистики у Запорізькій області, в приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (Соборний), 75. Оскільки відповідач володіє зазначеним майном без відповідної правової підстави та відмовляється його повернути йому як власнику посилаючись на положення статей 386, 387 ЦК України просив витребувати від ГУ статистики у Запорізькій області та передати ОСОБА_3 наступне майно: кондиціонер марки LG S36 LHP білого кольору, заводський номер 602KAFX01011 920PS-50201011-2NA490, кондиціонер марки LG S36 LHP білого кольору, заводський номер 602KAСА00851 920PS-50200851-2Z1942.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що належні йому на праві власності кондиціонери дійсно перебувають у володінні відповідача.

Колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2015 року по справі № 2/331/917/15 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ «Дана», Жовтневого ВДВС ЗМУЮ, ГУ статистики у Запорізькій області, третя особа ТОВ «МКС», визнано право власності за ОСОБА_3 на наступне майно: кондиціонер марки LG S36 LНР білого кольору, заводський номер 602KAFX01011 920PS-50201011-2NA490; кондиціонер марки LG S36 LНР білого кольору, заводський номер 602КАСА00851 920PS-50200851-2Z1942.

В ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживания власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник мас право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року зазначено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що відповідач при розгляді справи не надав жодного доказу, що розташований на стіні, орендованого в минулому ТОВ «Дана» приміщенні, кондиціонер належить ГУ статистики у Запорізькій області. Крім того вказані кондиціонери мають як внутрішній блок так і зовнішній блок і були описані будучі закріпленими на стінах орендованого ТОВ «Дана» у ГУ статистики у Запорізькій області приміщення як всередині приміщення так і ззовні. Доказів того, що ці кондиціонери були зняті зі стін державної будівлі № 75 по пр. Соборному в м. Запоріжжя, яка на праві оперативного управління закріплена за ГУ статистики у Запорізькій області в матеріалах справи відсутні.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано належних доказів, що саме кондиціонери марки LG S36 LНР білого кольору, заводський номер 602KAFX01011 920PS-50201011-2NA490; кондиціонер марки LG S36 LНР білого кольору, заводський номер 602КАСА00851 920PS-50200851-2Z1942, право власності на які було визнано рішенням суду від 16.09.2015 року, знаходяться у володінні відповідача.

Згідно до акту приймання - передавання від 15.03.2016 року складеного державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Хохловим К.К. на користь ГУ статистики у Запорізькій області було передано нежитлову будівлю площею 144 кв.м та прилеглу територію площею 272,2 кв. метра за адресою пр. Леніна 75 в м. Запоріжжі. Будь-якого майна не передавалося.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значения для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За клопотанням ОСОБА_3 до матеріалів справи були долучені копія протоколу огляду місця події від 11.06.2016 року, складеного слідчим слідчого відділення Олекснадрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області та три світлокопії фотографій кондиціонера.

У вказаному протоколі зазначено «Оглядом місцевості встановлено, що ділянка яка оглядається розташована за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 75… Встановлено, що з задньої частини офісу на висоті 3 м. від підлоги на стіні знаходиться кондиціонер білого кольору у кількості 1 шт…»

Проте, зазначене не може бути взяти судом до уваги, оскільки з протоколу не вбачається що це саме той кондиціонер, який є предметом спору.

Світлокопії фотографій також не є підтвердженням належності кондиціонеру до майна, яке є предметом спору, оскільки заводський номер зазначений на зовнішньому блоці кондиціонера 602KADTOO330 920РІ-60200330-2Z1944 не співпадає із номерами двох кондиціонерів (602KAFX01011 920PS-50201011-2NA490 та 602КАСА00851 920PS-50200851-2Z1942), які належать позивачу на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2015 року по справі № 2/331/917/15.

Цей факт скаржник спростовує посиланням на довідку підприємства яке здійснює реалізацію побутової техніки ТОВ «ТД Гольфстрим», від 15.06.2018, з якої вбачається що на кондиціонерах спліт систем всіх виробників внутрішній та зовнішній блоки мають різні серійні номера. Ідентифікація кондиціонера здійснюється за маркуванням та серійним номером внутрішнього блоку.

Однак, зазначена довідка в розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України не є належним та допустимим доказом того, що майно позивача знаходиться у володінні ГУ статистики у Запорізькій області, оскільки, всупереч вимогам зазначеної статті не містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, зазначена довідка не містить обґрунтування тверджень торгового підприємства щодо різних ідентифікаційних номерів внутрішнього та зовнішнього блоку кондиціонеру. Також довідка видана за підписом певної особи, яка себе жодним чином не ідентифікувала, не зрозуміле відношення цієї особи до цього торгового підприємства, її посада, не надано жодних документів, які підтверджують повноваження особи видавати подібні довідки на запит фізичних, юридичних осіб.

Довод скаржника з приводу загальновідомих фактів відповідно того, що серійний номер внутрішнього блоку кондиціонера і зовнішнього є різними, з посиланням на інтернет сторінки також не приймається судом до уваги.

Окрім цього слід зазначити,що згідно акту опису та арешту майна від 16.01.2015 року /а.с.150-151/ ,складеного державним виконавцем Єфімовою Ю.А. два кондиціонери,яки є предметом спору були передані на відповідальне зберігання фізичній собі ОСОБА_5Документальних підтверджень переходу права користування або володіння цим майном на користь відповідача після цього не має.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт наявності у визначеного відповідача саме цих кондиціонерів, які є предметом спору.

Посилання ОСОБА_3 про ненадання відповідачем жодного доказу на підтвердження належності розташованого на стіні кондиціонеру ГУ статистики у Запорізькій області є необгрунтованим оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України, що саме на позивача покладається обов'язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія вбачає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.ст. 89 ЦПК України, повноі всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції повноі всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: