Провадження № 2/161/858/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 лютого 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 15 липня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 162 000, 00 грн. з умовою повернення коштів до 31 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці відповідач зобовязався повернути суму грошей у гривнях, що еквівалентна 20 267, 73 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. У вказаний термін відповідач свої зобовязання не виконав, позичені кошти не повернув. Посилаючись на приписи ст.ст.1046, 526 ЦК України, просить стягнути з відповідача еквівалент заборгованості відповідно до офіційного курсу гривні до долара США станом на 06.12.2017 р. в сумі 550 471, 54 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 19 липня 2013 року, укладеного між сторонами (далі Договір позики), ОСОБА_1 (позикодавець) передав у власність ОСОБА_2 (позичальник) грошові кошти в сумі 162 000,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 31 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 3 Договору позики, в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці відповідач зобовязався повернути суму грошей у гривнях, що еквівалентна 20 267, 73 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктом 2 договору визначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Договір позики грошових грошей від 19.07.2013 року підписаний сторонами у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що стверджується їхніми підписами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що на час звернення до суду, еквівалент заборгованості, визначеної умовами договору - 20 267, 73 доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до долара США станом на 06.12.2017 р. становить 550 471, 54 грн.

Відповідач жодних заперечень на спростування вказаного розрахунку не навів.

Зазначений розрахунок відповідає умовам договору позики.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 550 471, 54 грн. боргу за договором позики від 19.07.2013 року підставний та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 550 471 (пятсот пятдесят тисяч чотириста сімдесят одну гривню) 54 коп. боргу.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено 15.02.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.