05.02.2018 Справа № 363/2621/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.05.2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та з останнього стягнуто борг в сумі 558 119, 52 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби 25.07.2014 року на підставі виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/1145/13-ц, який був виданий 25.06.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 558 119, 52 грн. 07.08.2015 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затверджено мирову угоду, відповідно до якої останні, виходячи з положень ст. 175 ЦПК України, зважаючи на судове рішення від 21 травня 2014 року, справи виконавчого провадження, а також що боржник поза межами виконавчого провадежння ОСОБА_2 повернув ( сплатив ) ОСОБА_1 частину боргу в сумі 398 119, 52 грн., відповідно до якого сторони погодились врегулювати існуючу виконавчу справу та борг та укласти Угоду про те, що ОСОБА_2 ( відповідач, боржник ) передав ОСОБА_1 ( позивачу, стягувачу ), а останій отримав кошти в сумі 398 119, 52 грн. в рахунок погнашення боргу по визевказаній цивільній та виконавчій справі, а іншу частину боргу в сумі 160 000, 00 грн. боржник ОСОБА_2 зобовязався сплатити стягувачу ОСОБА_1 в терміни до 30 жовтня 2015 року включно. Сторони також погодились, що у випадку не перерахування коштів боржником ОСОБА_2 в сумі 160 000, 00 грн. на користь стягувача ОСОБА_1 в строк 30 жовтня 2015 року включно, ОСОБА_1 за заявою до Вишгородського райсуду Київської області може отримати виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в сумі 160 000, 00 грн. Постановою відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 30.09.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 363/1145/13-ц виданого 25.06.2014 року закінчено. 25.12.2015 року ОСОБА_3 представником ОСОБА_1 було направлено лист вимогу про виплату ОСОБА_2 боргу в сумі 160 000 грн., однак станом на момент предявлення вказаного позову до суду, ОСОБА_2 суму боргу 160 000 грн. позивачу не повернув. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 160 000 грн., три відсотки річних 9 200 грн., індекс інфляції 1 963, 20 грн., відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ 54 824, 84 грн., а всього стягнути 225 988, 04 грн.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов в частині суми боргу затвердженої мирової угоди він визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.05.2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та з ОСОБА_2 було вирішено стягнути борг в сумі 558 119, 52 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби 25.07.2014 року на підставі виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/1145/13-ц, який був виданий 25.06.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 558 119, 52 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду київської області від 07.08.2015 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затверджено мирову угоду, відповідно до якої останні, виходячи з положень ст. 175 ЦПК України, зважаючи на судове рішення від 21 травня 2014 року, справи виконавчого провадження, а також що боржник поза межами виконавчого провадежння ОСОБА_2 повернув ( сплатив ) ОСОБА_1 частину боргу в сумі 398 119, 52 грн., відповідно до якого сторони погодились врегулювати існуючу виконавчу справу та борг та укласти Угоду про те, що ОСОБА_2 ( відповідач, боржник ) передав ОСОБА_1 ( позивачу, стягувачу ), а останій отримав кошти в сумі 398 119, 52 грн. в рахунок погашення боргу по визевказаній цивільній та виконавчій справі, а іншу частину боргу в сумі 160 000, 00 грн. боржник ОСОБА_2 зобовязався сплатити стягувачу ОСОБА_1 в терміни до 30 жовтня 2015 року включно.

Сторони також погодились, що у випадку не перерахування коштів боржником ОСОБА_2 в сумі 160 000, 00 грн. на користь стягувача ОСОБА_1 в строк 30 жовтня 2015 року включно, ОСОБА_1 за заявою до Вишгородського райсуду Київської області може отримати виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в сумі 160 000, 00 грн.

Постановою відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 30.09.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 363/1145/13-ц виданого 25.06.2014 року закінчено.

25.12.2015 року ОСОБА_3 представником ОСОБА_1 було направлено лист вимогу про виплату ОСОБА_2 боргу в сумі 160 000 грн., однак ОСОБА_2 суму боргу 160 000 грн. позивачу не повернув.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам, суд враховує відсутність заперечень відповідача відносно розміру заборгованості і правильності здійснених позивачем нарахувань. Також суд враховує, що відповідач у встановленому законом порядку не оспорював рішення суду від 21.05.2014 року щодо стягнення з нього суми боргу, та ухвалу суду від 07.08.2015 року щодо затвердження мирової угоди укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Рішення суду та ухвала суду є обовязковими для виконання відповідачем як боржником, що вказує на те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі.

У постанові від 02.07.2014 р. в справі № 6-79цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-369цс15 від 02.09.2015 р. та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1ст. 360-7 ЦПК України.

Наданий позивачем розрахунок щодо стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних у розмірі 9200 гривень, індексу інфляції у розмірі 1963 гривні 20 копійок та відсотків за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 54 824 гривні 84 копійки відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження під час судового розгляду, а тому суд вважає звернення позивача правомірним та позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,12,81,247,258-259,263-265,352,354 ЦПК України, ст. ст. 525,526,610,625,1046,1047,1048 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2) борг в сумі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень, три відсотки річних 9 200 (девять тисяч двісті) гривень, індекс інфляції 1 963 (одну тисячу девятсот шістдесят три) гривні 20 (двадцять) копійок, відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ 54 824 (пятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки, а всього стягнути 225 988, 04 (двісті двадцять пять тисяч девятсот вісімдесят вісім) гривень 04 (чотири) копійки.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вишгородський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий М.Б. Баличева