Справа № 204/4909/18
Провадження № 2/204/1478/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
24 жовтня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Невеселій К.А.,
за участю позивача ОСОБА_1,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,
за участю представника третьої особи Волошенюк Г.С.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління служба у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -
У липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
В обґрунтування позову позивач вказала на те, що відповідач - ОСОБА_4 є донькою позивача. У 2004 році донька стала проживати цивільним шлюбом з ОСОБА_5. У шлюбі народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на даний час проживає з позивачем, та знаходиться на її повному забезпеченні та утриманні. Батько дитини, починаючи з серпня 2006 року, проживає окремо від дитини, та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2007року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не виконує свої обов'язки, та не сплачує аліменти на утримання дитини. З серпня 2006 року відповідач не цікавився розвитком та життям дитини. З 2016 року відповідач - ОСОБА_4 стала зловживати алкогольними напоями, кинула роботу, стала спілкуватися з різними чоловіками, не проживала вдома, вихованням та утриманням дитини не цікавилася. Дівчинка по декілька тижнів проживала одна, без опіки та піклування. Дитина не мала необхідних предметів побуту, книжок для навчання. Мати не цікавилась дочкою, що призвело до того, що позивач була змушена забрати онуку до себе у травні 2017 року. З травня 2017 року позивач оформила онуку у КЗО "Навчально-виховний комплекс №102 "Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу" Дніпропетровської міської ради, де дівчинка навчалась у 7-Б класі. На даний час успішно переведена до восьмого класу. Всі питання щодо виховання онуки позивачем вирішуються самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Додатково дитина займається в гуртках. Для розвитку дитини позивач та члени її родини прикладають всіх зусиль та можливості. Батьки дитини свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини не виконують, ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в її подальшій долі, не цікавляться її успіхами, станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, тобто створились такі умови, які шкодять інтересам дитини, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач, її представник, кожна окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання, не з'явилися без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не подали відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, неповнолітню ОСОБА_6, допитану у присутності бабусі, разом з класним керівником та за участю психолога, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_5, ОСОБА_4, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 10 жовтня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (арк.с.6).
Відповідно до Акта обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 22 травня 2018 року в даний час дитину виховує бабуся і дідусь, так як мати дитини протягом року з травня 2017 року не приймає участі у вихованні дитини. Зі слів дитини мати зловживає спиртними напоями (арк.с.7).
Згідно довідки від 16.07.2018 року № 260 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно навчалася у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 98» Дніпропетровської міської ради, з 08.08.2014 року по 15.08.2017 рік (Наказ № 52 від 15.08.2017 року «Про відрахування у зв'язку з переїздом» (арк.с.41).
Відповідно до довідки від 18.05.2018 року № 207 ОСОБА_6 навчається у 7Б класі Комунального закладу освіти «Навчально-виховного комплексу № 102 «середня загальноосвітня школа І- ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад комбінованого типу» Дніпровської міської ради (арк.с.8).
Як вбачається з характеристики сім'ї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, остання є ученицею 7 - Б класу КЗО «НВК № 102» ДМР з 01.09.2017 року. Вихованням дівчинки займаються бабуся ОСОБА_1 та дідусь, так як мати ОСОБА_4 усунулась від виховання дитини. Протягом року з травня 2017 року мати не приймає участь у вихованні дитини, на батьківські збори не з'являється, шкільним життям не цікавиться, оздоровленням дівчинки не займалася. Зі слів дитини мати зловживає спиртними напоями, батька дівчинка не знає.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2007 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму (арк.с.48).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка навчається у 8 класі КЗО «НВК № 102», умови проживання малолітньої ОСОБА_6 - задовільні (арк.с.61).

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідачі не спілкуються з дитиною, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляють жодного інтересу до її внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення ОСОБА_4, ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є тіткою малолітньої ОСОБА_6, відповідач - ОСОБА_4 є її сестрою. ОСОБА_4 веде неправильний спосіб життя, не працює, постійно вживає алкогольні напої, дитиною не займається, не дзвонить. На даний час ОСОБА_6 проживає разом з позивачем, так як два роки назад сама приїхала до бабусі, у зв'язку з тим, що з матір'ю було жити не можливо, та стала проживати разом з ними. Батько дитини ніколи нею не цікавився, дитина його жодного разу не бачила. ОСОБА_6 добре жити з бабусею, вона каже, що з мамою жити не хоче.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач є її матір'ю, малолітня ОСОБА_6 її племінниця. У травні минулого року до них до дому приїхала ОСОБА_6, оскільки не могла більше жити з мамою, так як вона постійно вживала алкогольні напої. На даний час ні мати, ні батько не спілкуються з дитиною, про неї не піклуються. Про ОСОБА_6 піклуються бабуся та дідусь, вона добре почувається в їх сім'ї, вони про неї дбають, піклуються, у них дружні стосунки.

Допитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_6, за участю педагога ОСОБА_9 та психолога ОСОБА_10, пояснила суду, що вона мешкає зараз з бабусею, дідусем, сестрою та тіткою. Де знаходяться батьки, їй не відомо. Маму бачила приблизно два роки тому назад, батька не бачила ніколи, та взагалі не пам'ятає його. Зазначила, що вона бажає жити разом з бабусею та дідусем, так як мама за нею не доглядала, кожен день пиячила, не вчила з нею уроки, не водила до лікаря, не гуляла, та взагалі не піклувалася нею. Мати іноді її била, вживала кожен день алкогольні напої. Наразі вона проживає з бабусею, з якою їй подобається, бабуся добре дбає про неї, дуже добре ставиться. Мати з нею ніякі відносини не підтримує та не допомагає.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8 Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Крім того, відсутні сумніви у правдивості та об'єктивності показів малолітньої ОСОБА_6, так як в судовому засіданні, психолог ОСОБА_10, за участі якої було проведено допит малолітньої ОСОБА_6 підтвердила, що дитина давала покази у стані повного душевного спокою.

Отже, встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, їх поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року.

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №938 від 20.09.2018 року, виходячи з інтересів дитини та враховуючи те, що поведінка ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є винною, вони злісно ухиляються від обов'язків по вихованню доньки, матеріально її не забезпечують, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.60).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правові обґрунтування, на які вказувала позивач та її представник у судовому засіданні, знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 164-166, 182 СК України, ст.ст.12,13,76-82,133,141,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління служба у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно її малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь держави судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп., з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар