КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа №760/15925/17

провадження №22-ц/824/612/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третя особа - Соломянська районна в м. Києві державна адміністрація

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року у складі судді Букіної О.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2017 року відповідачами було отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру в рівних частках, яке видано відділом приватизації державного житла управління житлово - комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. На підставі свідоцтва про право власності, 31 січня 2018 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради були внесені дані до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В результаті приватизації спірної квартири державна квартира житлового фонду перейшла у приватну власність до відповідачів.

Уважав, що відповідачі можуть здійснити відчуження спірної квартири на користь інших осіб, оформити заставу або на квартиру може бути накладений арешт, що може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 06 червня 2018 року представник позивача подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Уважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх фактичних обставин справи, при цьому, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому оскаржувана ухвала, на думку апелянта, є незаконною та необґрунтованою.

Мотивуючи вимоги, вказує на те, що позивач звернулася за захистом свого житлового права щодо спірної квартири. На думку сторони позивача суд дійшов неправильного висновку, що спосіб забезпечення позову, який обрав позивач, є попереднім захистом прав позивача з метою подальшого виконання рішення суду в разі його позитивного вирішення.

Зазначає про те, що 20 квітня 2018 року відповідачі здійснили продаж спірної квартири на користь ОСОБА_5, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилається на те, що на даний час у нового власника спірної квартири є реальна можливість здійснити будь-який правочин щодо квартири АДРЕСА_1 до винесення судом рішення, що призведе до втрати позивачем можливості користуватися спірною квартирою у майбутньому.

22 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149, 150, 153 ЦПК України та виходив з того, що спосіб забезпечення позову, який просила застосувати позивач, виходить за межі предмету розгляду справи, а за своєю суттю заява про забезпечення позову є попереднім захистом прав позивача з метою подальшого виконання рішення суду в разі його позитивного вирішення, а не захід забезпечення позову у розумінні вимог ст.ст.149-150 ЦПК України.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту частини першої статті 150 ЦПК України забезпечуються накладенням арешту на майно відповідача і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З матеріалів справи убачається, що предметом спору є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем.

Отже, позивачем оспорюється лише право користування вказаною квартирою та не порушується питання щодо права власності на неї, яке охоплює право володіння та розпорядження майном.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна право спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстровано 31 січня 2018 року за відповідачами в розмірі ? частки за кожним.

Таким чином, стороною позивача заявлено позовні вимоги лише щодо права користування житловим приміщенням до власників, на момент постановлення оскаржуваної ухвали, квартири АДРЕСА_1, які на час звернення позивача із заявою про забезпечення позову набули право власності на спірну квартиру та як законні власники мали право володіти та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Отже, спосіб забезпечення позову, обраний стороною позивача, не відповідав предмету позовних вимог та виходив за його межі.

Окрім того, колегією встановлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 20 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №67 від 20 квітня 2018 року.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Квартира, на яку просить накласти арешт сторона позивача, на даний час не належить відповідачам, а право власності на вказане майно зареєстровано за іншою особою, яка не є учасником справи та права і інтереси якої будуть порушені у разі задоволення такої заяви.

Отже, стороною позивача, з огляду на предмет спору, невірно обраний спосіб захисту та вид забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, погоджується з висновками місцевого суду, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, виходить за межі предмету розгляду даної заяви та уважає, що суд першої інстанції постановив законну та обґрунтовану ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на необґрунтованість доводів заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.І. Шкоріна

Л.Д. Махлай