Провадження № 22-ц/780/342/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко
Категорія 26 13.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого суддіБерезовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Коцюрби О.П.
за участю секретаряТопольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом, мотивуючи його тим, що 04 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Климентом Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 549, за яким Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 1 900 080 (один мільйон дев'ятсот тисяч вісімдесят) гривень, що еквівалентно 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) доларів США на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених Договором.

Відповідно до пп. 1, 3 Договору, Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику у строк до четвертого червня дві тисячі чотирнадцятого року включно у місті Києві щомісячними платежами згідно встановленого в Договорі графіку платежів з оплатою належних сум в гривнях за курсом комерційного банку «Дельта Банк» на день сплати чергових платежів на розрахунковий рахунок Позикодавця. Також п.5 Договору позики визначено, що в разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку в розмірі 0,5 % від позиченої суми за кожен день такого прострочення.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальником було укладено іпотечний договір від 04 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Климентом Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 550, предметом якого була квартира за АДРЕСА_1.

Позика у встановлені договорі строки не повернута. Відповідачем повернуто лише суми, що еквівалентні 4500 доларів США на дати повернення, а саме на 03.07.2013 року; 03.08.2013 року; 04.09.2013 року; 08.10.2013 року; 13.11.2013 року, а всього повернуто суму, що еквівалентна 22 500 доларів США.

В зв'язку з несплатою Відповідачем платежів по договору Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про усунення порушень, а саме повернення позики та сплати штрафних санкцій.

Вказана вимога була вручена Відповідачу, однак ним не виконана, кошти не повернуті.

В зв'язку з цим ОСОБА_6 звернув стягнення на іпотечне майно і 21.05.2014 року набув право власності на квартира за АДРЕСА_1.

Станом на дату набуття позивачем права власності на іпотечне майно, згідно його незалежної оцінки, вартість квартири становила 1 780 000 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч) гривень, що еквівалентно, на дату оцінки 151 835,55 доларів США за курсом НБУ (11, 723210 грн./долл), або 148 333,33 доларів США за курсом продажу Дельта банку, який прийнято сторонами для розрахунків за договором.

Однак вказаної суми недостатньо для повного розрахунку за договором позики.

Вказаний договір позики укладено під час перебування Відповідача в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, а тому остання є співвідповідачем за борговими зобов'язаннями, що виникли на підставі договору позики.

Тому, позивач за первісним позовом просив стягнути солідарно з ОСОБА_11 та з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського округу Климентом Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 549, в розмірі 63166,67 доларів США, що еквівалентно 1600870 (один мільйон шістсот тисяч вісімсот сімдесят) гривень 82 коп.; суму неустойки в розмірі 8417354,40 (вісім мільйонів, чотириста сімнадцять тисяч, триста п'ятдесят чотири) гривні 40 коп.; 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 93 080 (дев'яносто три тисячі вісімдесят) гривень 51 коп.; інфляційні втрати в розмірі 1478255 (один мільйон чотириста сімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят п'ять ) гривень 38 коп., а всього: 11 589 560 (одинадцять мільйонів п'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят ) гривень 60 коп.

Не погоджуючись з первісним позовом, відповідачем по справі ОСОБА_5, було подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6, яка була мотивована тим, що згідно п. 1 договору позики передбачено, що Позичальник отримав 1 900 080 грн в позику, і зобов'язаний повернути цю ж суму до 04.06.2014 року.

П. 3 цього ж договору зазначено, що позика є безпроцентною. Тобто, Позичальник не повинен доплачувати жодних сум при поверненні позики.

В договорі не передбачено, що в разі зміни курсу валют Позичальник здійснює доплату на розмір такої зміни, тому еквівалент доларів США зазначений лише з інформаційною метою, і є постійним для всього періоду дії договору, а саме, дорівнює 8,12 грн/долар.

За договором позики Позичальник здійснив наступні оплати: в липні 2013 року сплачено еквівалент 4500 доларів - 36 540 грн в серпні 2013 року сплачено еквівалент 9000 доларів - 73 080 грн в вересні 2013 року сплачено еквівалент 4500 доларів - 36 540 грн в жовтні 2013 року сплачено еквівалент 4500 доларів - 36 540 грн в листопаді 2013 року сплачено еквівалент 4500 доларів - 36 540 грн всього сплачено 219 240 грн.

27.05.14 року Позивачем було звернено стягнення на предмет іпотеки, в сумі 1 780 000 грн. Вказана сума зазначена Відповідачем на підставі звіту по оцінці майна, однак суд не може приймати до уваги дану оцінку, враховуючи, що вона здійснена «заднім числом» оскільки дата складання звіту зазначена 04 квітня 2016 року, а дата оцінки 21 травня 2014 року. Крім того, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності виданий оцінщику лише 21 квітня 2015 року, тобто він станом на момент звернення стягнення іпотеки взагалі не мав право здійснювати оцінку.

Тобто, за поданими самим позивачем документами, всього Позивач отримав від Відповідача 1 999 240 грн станом на 21.05.14 року, при тому що був зобов'язаний сплатити 1 900 080 грн, а отже, переплатив 99 160 грн, і погашення відбулося достроково.

Якщо ж врахувати, що звіт про оцінку складено незаконним суб'єктом оцінювання, а отже він не може братися до уваги, то згідно до п. 5.2.1 договору іпотеки оцінка повинна бути проведена станом на момент набуття іпотеки у власність, тобто на 21.05.14 року. Оскільки на той момент Відповідач не провів оцінку, набуття право власності відбулося за ціною, закріпленою в п.1.3 договору іпотеки - 1 900 080 грн.

Тобто, фактично Відповідач отримав від Позивача 2 119 320 грн, і переплатив 219 240 грн.

Згідно до ст. 626 ЦК України Позивачем нараховано 123 574,12 інфляційних та 14.241,29 3% річних на суму боргу.

Загальна сума боргу складає 357 055, 41 грн.

П. 5.5 Договору іпотеки встановлено, що залишок коштів, що залишився після задоволення вимог іпотекодержателя повинен бути повернутий іпотекодавцю.

Тому позивач за зустрічним позовом просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість в розмірі 357 055,41 грн. та судовий збір в розмірі 3580 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму основної заборгованості за договором позики в розмірі 55 164,45 дол. США що згідно курсу НБУ станом на 25.04.2016 р. становить 1 397 867,16 грн., 3 % річних у сумі 93 080,51 грн., неустойку в розмірі 1 397 867,16 грн., а всього 2 888 814,83 грн. (два мільйони вісімсот вісімдесят вісім тисяч та вісімсот чотирнадцять гривень та вісімдесят три копійки).

В решті вимог первісного позову відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині стягнення з нього суми основної заборгованості за договором позики, 3 % річних та неустойки. Ухвалити нове рішення, яким в первісному позові ОСОБА_6 відмовити повністю, зустрічний позовом ОСОБА_5 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 219 240 грн. основного боргу, 123 574,12 грн. інфляційних витрат і 14 241, 29 грн. трьох відсотків річних за користування чужими грошовими коштами. Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір.

При цьому зазначає, що з моменту набуття ОСОБА_6 права власності на предмет іпотеки, тобто досягнення сторонами позасудового врегулювання претензій ОСОБА_6, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними та не підлягають задоволенню судом.

Оскільки договором позики передбачено отримання позики в гривні - 1 900 080, тому і повернення її теж повинно бути в гривні до 04.06.2014 року без доплати в разі зміни курсу валют.

Також зазначав, що звіт оцінки предмета іпотеки від 04 квітня 2016 року не міг бути покладений в основу оскаржуваного судового рішення як такий, що отриманий всупереч порядку прямо встановленому цивільним законом, так як п. 5.2.1 договору іпотеки, набуття предмета іпотеки у власність відбувається за вартістю, визначеною на момент такого набуття.

Крім того, зазначав, що судом першої інстанції не застосовано вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України, в якій закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Одночасно, не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_6, також, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в солідарному стягненні боргу з ОСОБА_7 Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_5 та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму основної заборгованості за договором позики в розмірі 1397867,16 грн., 3% річних у сумі 93080,51 грн., неустойки в розмірі 1397867,16 грн., а всього 2888814,83 грн.

При цьому зазначає, що на підставі вимог ст. 61 СК України, ст.ст. 205, 208, 209, 1047 ЦК України, ОСОБА_7 є солідарним співвідповідачем за борговими зобов'язаннями, що виникли на підставі договору позики, оскільки договір позики укладено ОСОБА_5 під час перебування його в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 в інтересах сім'ї і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції

ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2013 року між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) було укладено договір позики, за яким, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 1 900 080 гривень, що на день укладення цього договору еквівалентно 234 000 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути позикодавцю не пізніше четвертого червня дві тисячі чотирнадцятого року.

Згідно п. 3 договору, позика є безпроцентною. Повернення позиченої суми грошей повинно проходити у місті Києві щомісячними платежами, які будуть перераховуватись на рахунок позикодавця, або готівкою - за домовленістю сторін, за курсом продажу доларів АТ «Дельта Банк» на день проведення розрахунку за цим договором в такому порядку:

04.07.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.08.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.09.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.10.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.11.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.12.2013 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.01.2014 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.02.2014 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.03.2014 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.04.2014 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.05.2014 грошова сума еквівалентна 4 500,00 дол. США

04.06.2014 грошова сума еквівалентна 184 500,00 дол. США.

Відповідно до п. 5 договору у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку у розмірі 0,5 % від позиченої суми.

У разі прострочення позичальником більше ніж на один місяць будь-якої із сум повернення за графіком, позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення (п. 6 договору).

Даний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстровано в реєстрі за № 549.

На забезпечення даного договору позики, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір від 04.06.2013 р., предметом якого є квартира за номером 12 у будинку за номером 3/4 по вулиці Малій Житомирській у місті Києві.

Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору заставна вартість предмета іпотеки є договірною і погоджується сторонами в розмірі 1 900 080 гривень, що на день укладення цього договору еквівалентно 234 000 доларів США за курсом продажу доларів АТ «Дельта Банк».

Згідно п. 5.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодаем умов Основного зобов'язання та/або цього Договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або Основним зобов'язанням та/або законодавства України. У цьому випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель з наступного після закінчення зазначеного терміну дня набуває право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.2.1. Іпотечного договору визначено, що у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняття рішення Іпотекодержателем рішення про набуття предмета іпотеки у власність, іпотекодавець передає іпотекодержателю, а іпотекодержатель набуває у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за основним зобов'язанням та інших витрат, передбачених цим договором.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових розписок., відповідачем ОСОБА_11 було повернуто позивачу борг частково, а саме в розмірі 27 000 доларів США.(а.с.106-111 т.1)

В подальшому позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики було направлено відповідачу вимогу про усунення порушень, а саме повернення частини позики та сплати штрафних санкцій.

Вказана вимога була вручена Відповідачу, однак ним не виконана, кошти не повернуті.

В зв'язку з цим ОСОБА_6 звернув стягнення на іпотечне майно і 21.05.2014 року, на підставі іпотечного договору набув право власності на квартира за АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним витягом.

Відповідно, договором іпотеки від 04.06.2015 р., а саме п. 1.3. було визначено, що вартість предмету іпотеки є договірною і погоджується, при цьому даний пункт договору, не позбавляє сторін здійснювати оцінку вартості даного майна. При тому, що в самому договір не було визначено, що вартість предмету іпотеки є незмінною.

Станом на дату набуття позивачем права власності на іпотечне майно, згідно його незалежної оцінки, вартість квартири становила 1 780 000 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч) гривень, що еквівалентно, на дату оцінки 151 835,55 доларів США за курсом НБУ (11, 723210 грн./дол.), або 148 333,33 доларів США за курсом продажу Дельта банку, який прийнято сторонами для розрахунків за договором.

Таким чином, звернення в даному випадку стягнення на іпотечне майно боржника, не припинило обов'язку ОСОБА_5 перед ОСОБА_14 щодо погашення основної заборгованості.

Отже, станом на день розгляду справи в місцевому суді, із загальною заборгованості в розмірі 234 000 дол. США, відповідачем була погашена заборгованість в розмірі 27 000 дол. США, і позивачем було звернуто стягнення на квартиру, що перебувала в іпотеці, яка була оцінена в сумі 151 835,55 дол. США. З чого випливає залишок заборгованості відповідача ОСОБА_5 перед позивачем ОСОБА_6, який становить 55 164,45 дол. США (234000 дол. США - 27 000 дол. США - 151 835,55 дол. США = 55 164,45 дол. США), що згідно курсу НБУ станом на 25.04.2016 р. становить 1 397 867,16 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами боргові зобов»язання не припинилися і існує залишок основного боргу в розмірі 55 164,45 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 25.04.2016 р. становить 1 397 867,16 грн. позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, суд вважав за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочки у розмірі 93 080,51 грн.

Щодо вимог первісного позову про стягнення з відповідачів пені, то в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір пені перевищує заборгованість за договором позики, тим самим перевищує розмір збитків, і є неспівмірним із розміром боргу його слід зменшити, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України.

Також, на думку суду першої інстанції не підлягають до задоволення вимоги первісного позову що стосуються відповідача ОСОБА_7, оскільки остання не виступала стороною у договорі позики, не брала на себе відповідні зобов'язання, та відповідно не є поручителем за борговими зобов'язаннями відповідача ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення в частині відмови у зустрічних позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом безспірно встановлено наявність заборгованість відповідача перед позивачем, то вимоги про стягнення грошових коштів є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в рішенні, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 533 ЦК України, визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Стаття 549 ЦК України визначає що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 599 ЦК України визначає що, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Беручи до уваги наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, і постановлено рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права та грунтується на зібраних по справі доказах.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності заборгованості та наявності переплати оскільки договорні відносини між сторонами були в гривні, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки, як зі змісту самого договору, так і з розписок про повернення коштів вбачається, що повернення коштів відбувалося в доларах США, відповідно до умов договору і у визначеному договором розмірі.

Доводи апелянта ОСОБА_11 щодо неналежності звіту про оцінку майна, також, колегією суддів розцінюються критично, оскільки на його спростування відповідачем не було подано жодного належного та допустимого доказу.

Натомість, у судовому засіданні відповідач пояснив, що він погодився з оцінкою квартири визначеною при переході права власності до позивача на підставі іпотечного договору і її не оскаржував.

Також, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо безпідставного незастосування судом першої інстанції строку позоної давності до вимог про стягнення неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що визначаючи розмір неустойки, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судом було застосовано норми ч.3 ст. 551 ЦК України щодо її зменшення, оскільки він перевищує розмір збитків, і є неспівмірним із розміром боргу.

Отже, присуджений до стягнення розмір пені 1 397 867,16 грн. є значно меншим, ніж розмір пені визначений лише в межах річного строку позовної давності, що становить 9500,40 грн. х 365 днів = 3 467 646 грн., тому такі доводи та заперечення представника відповідача не беруться до уваги колегією суддів, оскільки його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи апелянта-позивача щодо необхідності стягнення боргу солідарно з дружини відповідача, оскільки жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що остання виступала стороною у договорі позики, брала на себе відповідні зобов'язання, відповідно є поручителем за борговими зобов'язаннями відповідача ОСОБА_5, а договір укладався в інтересах сім»ї та був об»єктом спільної сумісної власності подружжя надано не було.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, ухвалив законне рішення, яке відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

О.П.Коцюрба