Провадження №22-ц/772/27/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуСправа № 127/3545/17м. Вінниця

Апеляційний суду Вінницької області у складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2017 року (головуючий суддя Ан О.В.), ухвалене в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.07.2016 року біля 12:00 год. по вул. Пирогова, 76 м. Вінниці відповідач, керуючи автомобілем «PEUGEOT-607», здійснив зіткнення з її автомобілем, який внаслідок чого отримав технічні пошкодження. Стосовно даної події працівниками поліції 10.07.2016 року відносно ОСОБА_4 було складено протокол серії АП №110068 за ст.124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2016 року скасовано вказану вище постанову, провадження по справі закрито з нереабілітуючих підстав. Згідно висновку експертного дослідження №1 «А» від 08.11.16 року в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В позові зазначено, що в результаті даного ДТП нею понесені витрати на придбання автозапчастин на суму 23 234,00 грн., витрати на проведення ремонтних робіт на суму 20 100,00 грн., витрати на послуги адвоката, якого позивач залучала для надання юридичної допомоги в розмірі 5 000,00 грн., витрати пов'язані з проведенням авто-технічного дослідження 675,36 грн., витрати на евакуатор для транспортування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 1 200,00 грн.. Крім того вважає, що своїми діями відповідач заподіяв їй моральні збитки, які полягали в тому, що вона перенесла сильний стрес та «переляк» не тільки за своє життя, а й за життя її двох малолітніх дітей, які в момент ДТП знаходилися в транспортному засобі в якості пасажирів, яку оцінює в сумі 15 000,00 грн., а тому просила визнати вину ОСОБА_5 у скоєнні ДТП, яка сталась 10.07.2016 року по вул. Пирогова, 76 в м. Вінниці, стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, яка складається з витрат на придбання автозапчастин на суму 23 234,00 грн., витрат на проведення ремонтних робіт на суму 20 100,00 грн., витрат на послуги адвоката в розмірі 5 000,00 грн., витрат пов'язаних з проведенням авто-технічного дослідження 675,36 грн., витрат на евакуатор для транспортування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 1 200,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2017 року позов задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання вини ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, яке сталося 10.07.2016 року на вул. Пирогова, 76 у м. Вінниці, залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 44 534,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, а також позивачем надано належні докази на підтвердження заподіяної їй внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що не було доведено його вину у вчиненні вказаного ДТП, а також позивачем зроблено посилання на понесені нею витрати на придбання автозапчастин та проведення ремонтних робіт, обґрунтовуючи вказану шкоду лише товарним чеком, актом виконаних робіт, накладною, при цьому доказів причинного зв'язку заміни запчастин, деталей, ремонтними роботами та наслідками ДТП не надано, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 липня 2016 року біля 12:00 год. м. Вінниці, по вул. Пирогова, 76 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «PEUGEOT-607», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля КІА СARENS, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №110068, 10 липня 2016 року біля 12:00 год. м. Вінниці, по вул. Пирогова, 76 водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «PEUGEOT-607», д.н.з НОМЕР_1, в порушення вимог п. 10.4 ПДР України, виконував розворот не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав дорогу автомобілю КІА СARENS, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку та здійснив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Із висновку експертного дослідження №1а від 08 листопада 2016 року, виконаного експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, видно, що в ситуації, яка склалась, при умові виконання маневру розвороту ліворуч з правої смуги, в діях водія ОСОБА_4, з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху.

Із висновку за результатами проведення автотехнічного дослідження №2223/16-21 від 13 вересня 2016 року, виконаного експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, видно, що в результаті досліджень за вихідними даними зі свідчень ОСОБА_4 та наданої копії схеми ДТП, вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП відсутня. Причиною виникнення даного ДТП та пошкодження транспортних засобів стали невідповідність дій водія автомобіля КІА СARENS, д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_3 технічним нормам вимог п.п. 11.2, 11.4, 12.3, вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України. Згідно свідчень іншого учасника пригоди ОСОБА_3 в діях ОСОБА_4 може вважатись невідповідність технічним нормам вимог п.10.4 ПДД.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_4 закрито у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Зі змісту постанови Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року вбачається, що вина ОСОБА_4 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не спростована, провадження по адміністративній справі закрито з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що постанова Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року не містить вказівок про доведеність вини ОСОБА_4, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_4 було закрито з нереабілітуючих підстав, при цьому апеляційним судом було встановлено наявність доказів, які свідчили про те, що причиною ДТП стало порушення ПДР України саме ОСОБА_4.

Не заслуговують на увагу посилання на те, що не відповідають дійсності пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки останні були допитані в судовому засіданні, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність, при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як патрульні поліції виїжджали на ДТП 10 липня 2016 року та ними після перегляду відео-реєстратора було встановлено, що водій автомобіля «Пежо» в порушення вимог п. 10.4 ПДР з неуважності чи з інших причин здійснив поворот з крайньої правої смуги, обоє водіїв визнавали встановлені обставини і ОСОБА_4 визнавав свою вину в скоєнні ДТП.

Так, з пояснень ОСОБА_4, наданих ним 10.07.2016 року (матеріали адміністративної справи а.с.4) видно, що перед вчиненням маневру розвороту, він прийняв правіше і був згоден з тим, що допустив порушення ПДР.

Посилання на те, що до висновку експертного автотехнічного дослідження №1а від 08 листопада 2016 року слід відноситись критично, так як вказане дослідження є необ'єктивним, то дані посилання є безпідставним, оскільки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_4 призначалась судово-автотехнічна експертиза, і в ухвалі про призначення експертизи суд звернув увагу те, що висновки експертних досліджень є протилежними і судом було забезпечено можливість сторонам підтвердити власні доводи чи спростувати протилежні, однак ОСОБА_4, заявивши клопотання про призначення експертизи, не скористався своїм правом та не здійснив оплату за проведення експертизи, що явилось підставою для залишення ухвали суду без виконання.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, при цьому вимога обґрунтована тим, що шкоду завдано з вини ОСОБА_4.

З матеріалів справи видно, що відповідно до накладної №34 від 26 серпня 2016 року ОСОБА_3 було придбано автозапчастини на загальну суму 23 234,00 грн..

Згідно акта виконаних робіт від 02 вересня 2016 року в період з 23 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року були здійснені послуги по ремонту автомобіля КІА СARENS, д.н.з. НОМЕР_2, на суму 20 100,00 грн., які оплачені ОСОБА_3, що підтверджується копією товарного чека №9 від 02 вересня 2016 року.

Також ОСОБА_3 надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №4, згідно якої вартість послуг евакуатора (перевезення автомобіля КІА СARENS, д.н.з. НОМЕР_2) по місту складає 1 200,00 грн..

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем факту заподіяння їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, розмір якої судом визначено в сумі 44 534,00 грн., при цьому відповідач посилаючись на відсутність доказів причинного зв'язку із зміною запчастин, деталей, ремонтними роботами та наслідками ДТП, свої доводи належними і допустимими доказами не обгрунтував та не спростував достовірність наданих позивачем доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних та моральних страждань у вигляді негативних переживань, оскільки під час ДТП в належному їй автомобілі знаходились двоє малолітніх дітей.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У роз'ясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема у п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, спричинення побутових незручностей позивачу, перенесення нервового стресу із-за пошкодження її автомобіля та перебування під час ДТП в автомобілі малолітніх дітей, знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку та є негативною подією для неї, що виражається у життєвих переживаннях, що сталась з вини відповідача, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості дійшов вірного висновку щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 в сумі 5 000,00 грн., що є співмірним і достатнім заподіяним моральним стражданням.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що судом не конкретизовано в чому полягає моральна шкода і позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, то дані доводи є безпідставними і висновок суду не спростовують.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_3 заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. та витрат на проведення експертного дослідження в сумі 675,36 грн., при цьому останньою надано ордер та витяг з угоди про надання юридичних послуг, квитанцію про сплату за юридичні послуги, відтак у урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст. 79 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції), суд вважає, що з ОСОБА_4 вірно стягнуто судові витрати в сумі 3653,00 грн..

Щодо вимоги про стягнення витрат на проведення експертного дослідження в сумі 675,36 грн., то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів сплати коштів за проведення експертного дослідження, тобто понесення нею вказаних витрат не підтверджено документально.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати сторонами не оскаржено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук