АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 756/5871/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1664/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації про зобов'язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення участі батька у спілкуванні з дитиною,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3

та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року,

встановив:

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити порядок участі у вихованні та спілкування з дитиною, посилаючись на те, що відповідач перешкоджає йому спілкуватись з донькою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року позов було задоволено частково, усунуто перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 та визначено спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник відповідача також звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відому в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Повідомлення про розгляд справи 15 березня 2018 року було отримано ОСОБА_3 та представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 19 лютого 2018 року, про що свідчать зворотні повідомлення, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу представника відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, він з 14 лютого 2009 року по 13 листопада 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначав, що відповідач постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, місце проживання малолітньої доньки йому не відоме, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та позбавляє його, як батька, права на участь у вихованні дитини.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 квітня 2016 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04 серпня 2016 року, позов було задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 04 серпня 2016 року було скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року позов було задоволено частково, усунуто перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 та визначено наступний графік участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини: четверта субота кожного місяця з 09.00 год. до 21.00 год. неділі; один раз на календарний рік в період літніх канікул, встановивши ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6 проведення спільного відпочинку в липні тривалістю п'ятнадцять календарних днів один раз на календарний рік в період зимових канікул, встановивши ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6 проведення спільного відпочинку в січні тривалістю сім календарних днів; один раз на два роки в день народження ОСОБА_6 - 13 листопада. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Задовольняючи позов частково та визначаючи спосіб спілкування батька з малолітньою донькою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має рівні з відповідачем права на участь у вихованні дитини та встановив графік зустрічей ОСОБА_3 з малолітньої ОСОБА_6 Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі не може, оскільки він зроблений без повного встановлення обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року по 13 листопада 2012 року. 13 листопада 2009 року від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_6.

20 лютого 2014 року відповідач зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної республіки Німеччина ОСОБА_7

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України 16 березня 2015 року ОСОБА_6 виїхала з України, дані щодо повернення дитини до України відсутні.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено графік його спілкування з дитиною, однак безпідставно не було визначено місця, що позбавляє його реалізувати рішення суду, у зв'язку з чим просив визначити суд, що спілкування з дитиною має відбуватись за адресою її місця реєстрації на території України. Однак, такі доводи апелянта є необгрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями частин 1, 2 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що дитина постійно проживає разом з матір'ю у Федеративній Республіці Німеччина з березня 2015 року. Враховуючи місце проживання, вік дитини та необхідність отримання нею відповідної освіти, встановлення графіку зустрічей, вказаного позивачем при зверненні до суду, та місця їх проведення можуть створити істотні перешкоди нормальному розвитку дитини.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що він обізнаний про те, що донька проживає разом з матір'ю у Федеративній Республіці Німеччина та фактично не погоджується з місцем її проживання, тоді як предметом позову є не визначення місця проживання дитини, а усунення перешкод у спілкуванні з нею.

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_4 було подано копії рішень Дільничного суду м. Пфорцхайм від 02 грудня 2017 року, якими було вирішено спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, а також затверджено укладену між батьками дитини угоду, з положень якої вбачається, що сторони дійшли згоди щодо способу та часу спілкування батька з дитиною, зокрема сторони домовились про те, що ОСОБА_3 може спілкуватись з донькою за допомогою програмного забезпечення відео зв'язку через мережу Інтернет «Skype» один раз на тиждень в середу близько 18 год. 00 хв. за німецьким часом. Також сторони визначили яким чином буде відбуватись спілкування батька з дитиною на території України та встановили графік такого спілкування на 2018 рік.

Разом з тим, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що в ході розгляду аналогічної справи у суді за місцем проживання відповідача та малолітньої дитини у Німеччині позивач спілкувався з донькою та проводив з нею час, оскільки наявність даного судового спору між сторонами щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини свідчить про те, що на момент звернення до суду з позовом та ухвалення рішення судом першої інстанції домовленість між батьками з вказаного приводу була відсутня, а тому в частині задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною рішення слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_5 частково задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року скасувати в частині визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовити.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року.

Головуючий

Судді