Номер провадження: 22-ц/785/3129/18
Номер справи місцевого суду: 505/4308/16-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року (суддя Нікітішин В.П.),

встановила:

У грудні 2016 року КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» звернулось до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання сумі 12362,42 грн. 00 коп.; вирішити питання судового збору. Позов обґрунтовано тим, що КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» забезпечує тепловою енергією квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 Нарахування за послуги з теплопостачання проводяться з урахуванням даних приладу обліку теплової енергії в багатоквартирному будинку та пропорційно розмірам опалювальної площі квартири.

ОСОБА_2 несвоєчасно і не повному обсязі проводив розрахунки по погашенню нарахування за отримані послуги, в результаті чого утворилась заборгованість.

22 лютого 2016 року Котовським міськрайонним судом Одеської області був виданий судовий наказ по справі №505/536/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» заборгованості за отримані послуги теплопостачання в розмірі 6117,04 грн. та судового збору 689,00 грн., ухвалою Котовського міськрайсуду від 07.07.2016 року судовий наказ було скасовано.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року позовну заяву КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 10044,75 грн. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що відповідач не є споживачем (абонентом) послуг КВЕП «Подільськтеплокомуненерго», та не має ніяких договірних відносин з позивачем, послуги які він отримує є примусово нав'язані КВЕП «Подільськтеплокомуненерго».

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» надає послуги з централізованого теплопостачання багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1, де зареєстрований та мешкає відповідач ОСОБА_2 у квартиру №7. Загальна опалювальна площа цієї квартири складає - 30,4 кв.м.

Відповідач отримує надані позивачем житлово-комунальними послуги з теплопостачання, однак оплату за них не здійснює.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, борг ОСОБА_2 за надані послуги з теплопостачання за період з листопада 2009 року по травень 2017 року складає 12362,42 грн. (а.с.33-35).

Відповідачу був направлений для підписання договір від 06.02.2009 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Проте, договір відповідач не підписував.

ОСОБА_2 звертався до позивача з заявою за вих. №264 від 10.11.2009 року, зазначивши, що не бажає укладати вказаний договір та просив договір з теплопостачання розірвати.

Згідно із ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України по цивільній справі №6-2951цс15.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на відсутність укладеного договору між КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» та ОСОБА_2, а тому вважає, що він не є споживачем наданих послуг, тому не повинен за них сплачувати, також ОСОБА_2 не згоден з розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на спростування розрахунку заборгованості. Разом з тим, з метою усунення розбіжностей у розрахунку та визначення суми заборгованості відповідача за надані йому послуги з теплопостачання, судом сторонам роз'яснювалось їх право заявити клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи, проте сторони від цього відмовились.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи, що позивачем пропущений строк на стягнення суми заборгованості яка виникла до лютого 2013 року, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову КВЕП «Котовськтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання у розмірі 10044,75 грн. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст Постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець