Справа пр. №2/756/1719/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретарів судового засідання - Субіна М.О.,

Приходько І.А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_2,

представники позивача за первісним позовом - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_5,

представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - "ОСОБА_2") звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_7 Батьком дитини є ОСОБА_5

ОСОБА_2 зазначила, що відповідач за час їхніх стосунків поводився агресивно, ображав її, матеріально не забезпечував позивача та її сина. З цих підстав ОСОБА_2 на початку 2011 року припинила стосунки з ОСОБА_5 та переїхала з сином в інше житло.

Позивач стверджувала, що відповідач 25 липня 2017 року перевіз дитину до себе та чинить їй перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 За час проживання з батьком дитина сильно схудла, постійно перебуває у пригніченому стані, не навчається в школі. На думку ОСОБА_2, ОСОБА_5 схиляє сина до вживання медичних препаратів, які негативно впливають на здоров'я та розвиток дитини.

Натомість ОСОБА_2 зазначила, що у квартирі, в якій вона постійно мешкає, створено всі умови для проживання, виховання та утримання сина, позивач працевлаштована, має стабільний дохід.

З цих підстав позивач просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її матір'ю ОСОБА_2 за адресою її постійного місця проживання: АДРЕСА_1.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з народження ОСОБА_7 сторони справи постійно мешкали у домоволодінні батьків позивача за адресою: АДРЕСА_2.

У 2011 році сторони справи припинили стосунки, і ОСОБА_2 разом з сином переїхала в орендовану квартиру.

Як стверджував позивач за зустрічним позовом, 25 липня 2017 року до нього зателефонувала ОСОБА_2 та попросила забрати сина на тиждень, оскільки вимушена працювати з ранку до пізньої ночі. Поспілкувавшись з дитиною, ОСОБА_5 дізнався, що у присутності матері співмешканець ОСОБА_2 на ім'я "ОСОБА_13" застосовував фізичне насильство до малолітнього ОСОБА_7

Також, як зазначив позивач за зустрічним позовом, він виявив, що дитина має затримку психологічного та психічного розвитку, проблеми з фізичним здоров'ям, що є наслідком недбалого ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов'язків.

ОСОБА_5 вказував на те, що мати ОСОБА_7 житлом у м. Києві не забезпечена, мешкає в орендованій в квартирі, в якій не створено належних умов для проживання, виховання та утримання сина. Натомість позивач за зустрічним позовом мешкає в будинку АДРЕСА_2 разом з своїм батьком, який прихильно ставиться до онука та бажає, щоб малолітній ОСОБА_7 постійно мешкав у згаданому будинку. ОСОБА_5 підкреслив, що у цьому житлі ним створено всі умови для проживання, виховання та утримання сина.

На думку ОСОБА_5, визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини, більш того, малолітній ОСОБА_7 сам виказує бажання мешкати з батьком.

З цих підстав позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання сина з ним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представники позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечували, пояснили, що за час проживання ОСОБА_7 з батьком значно знизилась його навчальна успішність у школі, ОСОБА_5 ображає вчителів школи, де навчається його син, не сплачує аліменти на утримання іншого сина, матір'ю якого є ОСОБА_8

Крім цього, у відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 представник ОСОБА_2 зазначив, що при ухваленні рішення у справі обов'язковим для врахування є правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, згідно з яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише за наявності виняткових випадків, передбачених ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали.

ОСОБА_5 та його представник пояснили, що малолітній ОСОБА_7 бажає проживати лише з батьком, мати не цікавиться дитиною та не може забезпечити дитині безпечних та комфортних умов проживання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_7 Батьком дитини є ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 30).

У судовому засіданні з'ясовано, що на початку 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 припинили стосунки, і за домовленістю сторін ОСОБА_2 разом з сином переїхала мешкати окремо.

До 25 липня 2017 року малолітній ОСОБА_7 проживав з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, а з 25 липня 2017 року дитина постійно мешкає з батьком та дідом за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Батьки ОСОБА_7 мешкають окремо, згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітній син, вони не дійшли, з заявою про визначення місця проживання дитини до органу опіки та піклування сторони не зверталися.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, суд виходить з таких обставин.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У судовому засіданні 22 серпня 2018 року суд заслухав думку малолітнього ОСОБА_7 щодо того, з ким з батьків він хоче проживати. Дитина зазначила, що їй комфортно мешкати з батьком, вона задоволена умовами для проживання, навчання та розвитку, створеними їй ОСОБА_5 До матері ОСОБА_7 повертатися не хоче, оскільки, коли він мешкав з нею, до нього застосовували фізичне насильство особи на ім'я "ОСОБА_13" та "ОСОБА_14". Дитина чітко висловила у судовому засіданні намір і надалі мешкати з батьком ОСОБА_5

При цьому допитана у судовому засіданні в якості свідка психолог Дніпровського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_11, яка проводила психолого-діагностичну роботу з малолітнім ОСОБА_7, відзначила, що дитина у спілкуванні є щирою та не схильна до навіювання. Отже, у суду немає обґрунтованих підстав вважати, що рішення дитини мешкати з батьком нав'язане їй кимось іншим.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 08 січня 2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Зібрані докази свідчать про те, що ОСОБА_5 постійно піклується про дитину, турбується про його здоров'я, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; цікавиться навчальним процесом, батько щодня відвозить та забирає сина зі школи.

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, проте отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання. Він мешкає у приватному будинку зі своїм батьком ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2. У цьому житлі створено умови для належного виховання та розвитку дитини (т. 1, а. с. 99, 199-201). Дідусь прихильно ставиться до онука і бажає, щоб ОСОБА_7 мешкав у його будинку; про це ОСОБА_10, який був допитаний у судовому засіданні як свідок, зазначив у своїх показаннях.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, поводиться аморально, що може зашкодити розвиткові малолітнього ОСОБА_7, суду не надано.

ОСОБА_2 та її представники у своїх запереченнях проти визначення місця проживання дитини з батьком покликались на те, що навчальна успішність ОСОБА_7 за час проживання з батьком значно знизилась, що свідчить про негативний вплив батька на результати навчання сина.

З приводу цих доводів позивача за первісним позовом слід зазначити таке.

Допитана у якості свідка класний керівник класу, де навчається ОСОБА_7, - вчитель середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №201 м. Києва ОСОБА_9 засвідчила, що навчальна успішність ОСОБА_7 у 2017/2018 навчальному році знизилась. Указані обставини також підтверджуються табелем навчальних досягнень учня (т. 1, а. с. 224-225).

Проте, як вбачається з інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітнього на момент обстеження від 29 серпня 2017 року №42, складеної психологом Дніпровського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_11, яка проводила психолого-діагностичну роботу з малолітнім ОСОБА_7, станом на серпень 2017 року у дитини спостерігалася педагогічна запущеність, її мислительні процеси були знижені (відставання на 2-3 роки у розвитку) (т. 1, а. с. 82-83).

Згадані проблеми були виявлені психологом одразу ж після того, як дитина почала мешкати з батьком, а тому очевидно не можуть бути результатом недбалого ставлення ОСОБА_5 до навчання сина.

Крім цього, навчальна успішність ОСОБА_7 була низькою і за час проживання з матір'ю, що підтверджується педагогічною характеристикою учня та табелем навчальних досягнень учня у 2016/2017 навчальному році (т. 1, а. с. 123, 140).

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що визначення місця проживання ОСОБА_7 з матір'ю безумовно позитивно вплине на навчальну успішність дитини та її інтелектуальний розвиток.

За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад.

У висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2017 року за №100-22206 зазначено, що орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_2

П. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, вказано, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи зміст висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2017 року за №100-22206, суд вважає що органом опіки та піклування не у повній мірі виконано вимоги норми п. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Так, у висновку не проаналізовано ставлення батька дитини до виконання своїх батьківських обов'язків, не з'ясовано особисту прихильність малолітнього ОСОБА_7 до кожного з батьків. Сам висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2017 року за №100-22206 містить дублювання інформації, наведеної у педагогічній характеристиці учня ОСОБА_7 від 28 листопада 2017 року за вих. №319, інформаційній довідці про результати роботи та психологічний стан неповнолітнього на момент обстеження від 29 серпня 2017 року №42, складеної психологом Дніпровського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_11, та результатах роботи психолога Голосіївського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з малолітнім ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 52-54, 82-83, 142, 199-201), без наведення належного аргументування прийнятого органом опіки і піклування рішення.

Нормою ч. 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на те, що висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2017 року за №100-22206 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір'ю є недостатньо аргументованим, суперечить інтересам дитини, суд не погоджується з ним.

Зважаючи на викладене, ураховуючи сталі соціальні зв'язки, які склались у ОСОБА_7 за місцем проживання та навчання, його психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд ОСОБА_7 у випадку, визначення його місця проживання з матір'ю, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_5 на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Суд визначає місце проживання дитини за конкретною адресою - АДРЕСА_2, що унеможливить маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого матір дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17, та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 травня 2018 року у справі №607/1091/16-ц).

Ухвалюючи рішення у справі, суд відступає від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, позаяк Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (така ж позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц).

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір'ю та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 19, 141, 161 СК України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 13 листопада 2018 року