КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/18656/15-ц

номер провадження: 22-ц/824/1242/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року, ухвалене у складі судді П'ятничук І.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №380/687/07-Ж, відповідно до умов якого остання отримала цільовий кредит у розмірі 97 435 доларів США зі сплатою 12,7% річних за користування кредитом та поверненням суми кредиту до 10 числа кожного місяця відповідно до графіку з кінцевим терміном поверненням кредиту до 10 червня 2032 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору кредиту станом на 13 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 217 392,02 долари США, що еквівалентно 4 743 001 грн. 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 92 514,21 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 81 863,90 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 825,36 доларів США та пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 33 188,54 доларів США.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту від 11 червня 2007 року у розмірі 155 742,41 доларів США, що еквівалентно 3 397 941 грн. 18 коп., до складу якої входить: заборгованість за кредитом у розмірі 92 514,21 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 63 228,20 доларів США (а.с.195, т.3).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що списання банком безнадійної заборгованості фактично є прощенням боргу, оскільки такий висновок суду суперечить Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 172 від 01 червня 2011 року, який діяв на момент списання банком безнадійної заборгованості. Списання за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника та не свідчить про припинення зобов'язань боржника по виконанню умов договору кредиту.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, а висновки суду про відмову в позові банку з тих підстав, що ним фактично прощено борг відповідача є правильними. Також зазначає, що останній платіж за договором кредиту вона здійснила 19 грудня 2008 року, а з 01 січня 2009 року перестала виконувати зобов'язання за договором кредиту. 20 березня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до суду позов про стягнення з неї всієї суми заборгованості за договором кредиту від 11 червня 2007 року, який судом в подальшому було залишено без розгляду. Вважає, що пред'явлення 20 березня 2011 року банком позову фактично є повідомленням про дострокове стягнення боргу. Тому вважає, що з урахуванням положень пунктів 4.5, 7.4 договору кредиту строк позовної давності для звернення банком до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту розпочався 20 березня 2011 року та сплив 20 березня 2014 року. З даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду 30 листопада 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_1 подала відповідну заяву, що є підставою для відмови в позові. Просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток.

01 листопада 2018 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату з тих підстав, що станом на 08 листопада 2018 року її представник - адвокат ОСОБА_3 буде перебувати за межами м.Києва до 16 листопада 2018 року. Однак, доказів на підтвердження вказаної обставинивідповідач суду не надала, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати поважними причини її неявки.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що відповідач не надала доказів поважності причин її неявки та неявки її представника в судове засідання, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №380/687/07-Ж, відповідно до умов якого позичальник отримала цільовий кредит у розмірі 97 435 доларів США зі сплатою 12,7% річних за користування кредитом та поверненням суми кредиту до 10 числа кожного місяця відповідно до графіку на строк до 10 червня 2032 року (а.с.5-9, т.1).

Відповідно до підпунктів 3.3.7, 3.3.8 договору кредиту, позичальник зобов'язався сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.5, 2.6 договору, та комісії, в порядку визначеному цим договором, повертати кредит з дотриманням графіка, визначеного в п.1.1 цього договору.

Згідно з підпунктом 3.3.9 договору кредиту, позичальник зобов'язався достроково повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування кредитом, комісії, можливі пені та штрафи, витрати кредитора на здійснення забезпечення заставою вимоги за цим договором, а також інші витрати кредитора, пов'язані із захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконанні позивальником обов'язків за цим договором у випадках, визначених п.п. 2.7.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору та/або договорами, що забезпечують виконання позичальником зобов'язань за цим договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до підпункту 4.5 договору кредиту, у разі невиконання/неналежного виконання позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів та або/перевищення сумою простроченої заборгованості позичальника за цим договором суми кредиту за п. 1.1 цього договору більш як на 10 процентів, або несплати позичальником більше ніж однієї виплати за цим договором, яка перевищує 5 % процентів суми кредиту за п. 1.1 цього договору, позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення з вимогою кредитора про повернення заборгованості за цим договором, повернути кредитору в повному обсязі свою заборгованість за цим договором (строкову та прострочену), а також погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору, в тому числі кредит, проценти за кредитом, комісії, неустойку (пеню, штраф), передбачені цим договором, а також інші витрати кредитора, пов'язані із захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконанні позивальником обов'язків за цим договором. Після сплати зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, станом на 13 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 217 392,02 доларів США, що еквівалентно 4 743 001 грн. 18 коп., до складу якої входить: заборгованість за кредитом у розмірі 92 514,21 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 81 863,90 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 825,36 доларів США та пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 33 188,36 доларів США (а.с.10-13, т.1).

06 жовтня 2015 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту (а.с.14, т.1). Зазначена вимога банку отримана відповідачем 16 жовтня 2015 року (а.с.15, т.1). Однак відповідач вказану вимогу залишила без реагування, у зв'язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з указаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що списання ПАТ «Укрсоцбанк» 20 листопада 2014 року боргуОСОБА_1 за договором кредиту від 11 червня 2007 року за рахунок резерву (безнадійної заборгованості) по своїй правовій природі та ознаками співпадає з прощенням боргу відповідача перед позивачем, що свідчить про те, що банк в односторонньому порядку звільнив боржника від його зобов'язань за цим договором кредиту.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

По справі встановлено, що згідно з даними виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2016 року рішенням правління ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту від 11 червня 2007 року була списана за рахунок резерву з балансових рахунків з подальшим її обліком на позабалансових рахунках, а в подальшому списання і з позабалансового рахунку: 27 березня 2014 року було повністю списано прострочену заборгованість за кредитом, згідно рішення Правління (балансовий рахунок НОМЕР_1); 27 березня 2014 року було повністю списано суму резерву під кредит (балансовий рахунок НОМЕР_2); 27 березня 2014 року згідно рішення Правління було віднесено заборгованість за кредитом в збиток банку (рахунок НОМЕР_3); 23 вересня 2015 року було повністю списано прострочену заборгованість по відсоткам (балансовий рахунок НОМЕР_4, НОМЕР_5); 20 листопада 2014 року було повністю списано за рахунок спеціального резерву заборгованість з позабалансового рахунку НОМЕР_6.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На момент списання ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту від 11 червня 2007 року за рахунок резерву безнадійної заборгованості діяв Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений Постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 17 червня 2011 року № 722/19460 (далі - Порядок).

Так, згідно з пунктом 1 Порядку, цей Порядок встановлює правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Відповідно до пункту 6 Порядку банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Однак суд першої інстанції у порушення ст.263 ЦПК України на вимоги Порядку уваги не звернув та не врахував, що відображення в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента та не свідчить про припинення зобов'язання за договором кредиту, зокрема, шляхом прощення боргу кредитором.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає зміні.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилом ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст.261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно з підпунктом 4.5 договору кредиту, у разі невиконання/неналежного виконання позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів та або/перевищення сумою простроченої заборгованості позичальника за цим договором суми кредиту за п. 1.1 цього договору більш як на 10 процентів, або несплати позичальником більше ніж однієї виплати за цим договором, яка перевищує 5 % процентів суми кредиту за п. 1.1 цього договору, позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення з вимогою кредитора про повернення заборгованості за цим договором, повернути кредитору в повному обсязі свою заборгованість за цим договором (строкову та прострочену), а також погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору, в тому числі кредит, проценти за кредитом, комісії, неустойку (пеню, штраф), передбачені цим договором, а також інші витрати кредитора, пов'язані із захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконанні позивальником обов'язків за цим договором. Після сплати зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Відповідно до положень підпункту 7.4 договору кредиту, у разі настання обставин, визначених підпунктами 2.7.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі умови дострокового повернення коштів - предмета позики, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Зазначене положення узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Підстав відступати від цього правового висновку також не встановив Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2018 року у справі №468/411/16-ц.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 здійснила 19 грудня 2008 року (а.с.10-13).

20 березня 2011 року у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача усієї суми заборгованості за договором кредиту від 11 червня 2007 року (а.с.47-50, т.1). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 13 січня 2012 року даний позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду (а.с.85, т.1).

Таким чином, пред'явлення 20 березня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» позову до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту, фактично є повідомленням про дострокове повернення заборгованості.

Тому відповідно до положень підпунктів 4.5, 7.4 договору кредиту, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту розпочався на шістдесятий день після пред'явлення позову від 20 березня 2011 року.Відтак з урахуванням зміни строку основного зобов'язання банк був зобов'язаний подати до суду позов у строк до 20 травня 2014 року. Однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 05 грудня 2015 року (а.с.23, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 подала письмову заяву про застосування строку позовної давності, що відповідає змісту ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.46,т.1).

У позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначило.

Отже, враховуючи, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_1 подала письмову заяву, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку позовної даності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині правових підстав відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та підставами відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» слід вважати пропуск строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року змінити в частині правових підстав відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Вважати підставами відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» пропуск строку позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: