АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №755/17069/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/230/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

15 лютого 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 листопада 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про стягнення шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 22 травня 2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_3 укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1, який належить відповідачу.

Зазначив, що 15 березня 2015 року по вул. Вишняківській-Руденко в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом марки «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_2 піл керуванням ОСОБА_5

Постановою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Також зазначив, що 8 травня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 16 339,25 грн. на користь страховика постраждалої особи ОСОБА_5, що підтверджується платіжним дорученням № 15311 від 12 серпня .2015 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/25950/15 від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» задоволено в повному обсязі та постановою Київського апеляційного Господарського суду від 11 лютого 2016 року залишено без змін. На вимогу даного рішення відповідно до страхового акту № ДКЦВ-9951 від 1 лютого 2016 року та розрахунку до нього ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплачено залишок суми страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в розмірі 22 809,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3793 від 2 березня 2012 року.

Оскільки з моменту виплати позивач отримав право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 40 149 грн., та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 6 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2014 року, між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_3 укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1, який належить відповідачу.

15 березня 2015 року по вул. Вишняківській-Руденко в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом марки «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 340 грн. на користь держави.

Згідно страхового акту № ДКЦВ-9951 від 10 серпня 2015 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № АІ/6634435 від 22 травня 2014 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 16 339 грн. 25 коп.

12 серпня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 16 339,25 грн. на користь страховика постраждалої особи ОСОБА_5, що підтверджується платіжним дорученням № 15311 від 12 серпня 2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/25950/15 від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 22 809 грн. 75 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та судові витрати.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 11 лютого 2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 22 грудня 2015 року залишено без змін залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 вересня 2015 року, актовий запис № 14521.

За правилами ч. 2 ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 33.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За ст. 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, так як відповідач є неналежним відповідачем у справі, а відповідальність за завдання шкоди має бути покладена на особу, яка керувала транспортним засобом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у даному випадку на його спадкоємців.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2014 року, між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_3 укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1, який належить відповідачу.

Відповідно до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто, виходячи з даної норми Закону, позивач - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на свій розсуд мала право звернутися з даним позовом як до ОСОБА_3 - страхувальника, так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП ОСОБА_4, а в даному випадку, - до його спадкоємців.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і пояснень ОСОБА_3, вона у 2013 році передала автомобіль «Volvo ХС 70», д/н НОМЕР_1 у користування та управління своєму брату ОСОБА_4, який самостійно від її імені укладав поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо даного автомобіля, самостійно вирішував питання, пов'язані із дорожньо-транспортними пригодами, які сталися за його участю при керуванні даним автомобілем. Про наявність даного полісу їй стало відомо лише у 2016 році при отриманні регресної вимоги, тому вона фізично не мала можливості повідомити страхову компанію про настання страхового випадку у строки, передбачені Законом.

Також пояснила, що їй не відомо, чи повідомляв ОСОБА_4 позивача про настання ДТП 15 березня 2015 року та про причини, якщо він не повідомив страховика про подію.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначеного обов'язку, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; ОСОБА_4, як особа, винна в скоєнні ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач добровільно сплатив страхове відшкодування в сумі 16 339,25 грн. та за Рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/25950/15 від 22 грудня 2015 року в сумі 22 809 грн. 75 коп. Тому сам факт того, що відповідач чи водій ОСОБА_4 не повідомили страховика про настання страхового випадку, не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, до яких відносяться й регресні зобов'язання, отже, спори щодо таких зобов'язань мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Доказів того, що внаслідок неповідомлення ОСОБА_3 у встановлені строки страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виникли необґрунтовані виплати, у розпорядженні суду немає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в порядку регресу суми виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 40 149 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо пред'явлення вимог до неналежного відповідача, не відповідають встановленим обставинам, а тому рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 листопада 2017 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про стягнення шкоди в порядку регресу залишити без задоволення.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді