ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Суми

Справа №591/5882/17

Номер провадження 22-ц/788/69/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року (суддя Бурда Б.В.)

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

20 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, яку мотивувала тим, що у Зарічному ВДВС м. Суми перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь потерпілого ОСОБА_3 Постановою державного виконавця від 11.08.2006 року на майно боржника - садовий будинок, площею 10,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Вказане майно було передано на реалізацію, проте торги з його продажу не відбулися. Починаючи з травня 2017 року заявник почав отримувати пенсію, і по жовтень місяць включно здійснювалося утримання з його пенсії на користь потерпілого. Незважаючи на систематичне проведення утримань з його пенсії, Зарічним відділом ДВС м. Суми 15.08.2017 року винесені акт та постанова про залишення нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості стягувачу. Про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався з телефонної розмови й відразу звернувся до ДВС, де отримав їх особисто. Зазначає, що вказані дії державного виконавця з приводу залишення нереалізованого майна стягувачу є незаконними та порушують його право власності. Окрім цього, після розірвання шлюбу з дружиною, він з 2006 року проживає в цьому будинку і на даний час це є його постійним та єдиним місцем проживання. Тому представник боржника - ОСОБА_2 просила суд поновити пропущений строк на оскарження постанови та акту Зарічного відділу ДВС м. Суми; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми Табули Ю.О. щодо складання постанови та акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2017 року; скасувати постанову та акт державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми Табули Ю.О. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15.08.2017 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильність застосування норм матеріального та процесуально права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що державний виконавець жодного разу не викликав боржника та він не знав про намір державного виконавця передати його майно (садовий будинок) в рахунок погашення боргу. Після розірвання шлюбу з дружиною, ОСОБА_1 переїхав проживати до садового будинку. Всі листи державного виконавця про його виклики надходили на адресу: АДРЕСА_2, де мешкає його двоюрідна сестра. Оскільки боржник із сестрою не спілкується, садовий будинок є єдиним його місцем проживання. 29.09.2017 року державний виконавець зателефонував боржнику та вказав на те, що необхідно терміново з'явитися до відділу ДВС. Звернувшись до відділу ДВС ОСОБА_1 дізнався про наявність постанови та акту про передачу майна (садового будинку АДРЕСА_1) стягувачу ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу відповідно до виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми. Вважає, що скаржником з поважних причин було пропущено десятиденний строк на оскарження дій державного виконавця до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу державного виконавця, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист виданий Зарічним районним судом м. Суми за наслідками розгляду кримінальної справи №1-363/06 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3: на відшкодування матеріальної шкоди - 4589,42 грн., та на відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. (а.с.8, 24).

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Зарічному районі м. Суми від 14.11.2007 року відкрите виконавче провадження ВП № 8299924 по примусовому виконанню виконавчого документа (а.с.23).

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено належне боржнику майно - земельну ділянку площею 0,0480 га в садовому товаристві АДРЕСА_1 та розташований на вказаній земельній ділянці садовий будинок.

13.09.2012 року проведено опис та арешт вказаної земельної ділянки та садового будинку. Вказане майно було виставлено на реалізацію, але торги з реалізації арештованого майна 22.03.2017 року, 10.04.2017 року та 03.05.2017 року не відбулися.

В подальшому, державним виконавцем було запропоновано стягувачу залишити нереалізоване майно боржника. Стягувач ОСОБА_3 сплатив різницю між сумою стягнення та вартістю майна та 14.08.2017 року подав заяву про згоду залишити нереалізоване майно за собою (а.с.25).

Відповідно до Акту державного виконавця від 15.08.2017 року, який затверджений начальником Зарічного ВДВС м. Суми, у зв'язку з тим, що торги не відбулися, а стягувач виявив бажання залишити нереалізоване майно в рахунок погашення заборгованості, у власність ОСОБА_3 передане наступне майно: садовий будинок площею 10,9 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0480 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, за ціною 35383,90 грн (а.с. 11, 27).

15.08.2017 року державним виконавцем Табулою Ю.О. винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: садовий будинок загальною площею 10,9 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0480 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 35382,90 грн. (а.с.10, 26).

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що скаржником пропущено строк для звернення до суду зі скаргою і відсутні поважні причини для поновлення цього строку.

Колегія судів не може повністю погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод або у триденний строк з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст.385 ЦПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Місцевий суд, при перевірці причин пропуску строку на звернення зі скаргою до суду не дослідив причини пропуску строку звернення, починаючи з 4.10.2017 року (дня ознайомлення скаржника з матеріалами виконавчого провадження) і до 20.10.2017 року (дня подачі скарги до суду).

В той же час, скаржник в суді апеляційної інстанції наполягав на тому, що після отримання копій постанови та акту державного виконавця, він будучи непрацездатною особою та маючи тяжкий майновий стан позбавлений був можливості скористатись правовою допомогою адвоката і тому звернувся за допомогою до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Керівництво Центру тривалий час не могло визначити адвоката що буде надавати йому безоплатну правову допомогу і лише 11.10.2017 року було надане доручення адвокату ОСОБА_2 на здійснення представництва його інтересів у суді. Зазначає, що про ці обставини він повідомляв суду, але належної оцінки його доводам судом надано не було.

Державний виконавець в суді апеляційної інстанції не заперечує той факт, що скаржник однією з причин пропуску строку на звернення з позовом до суду зазначав зволікання Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у наданні йому такої допомоги.

Доводи скаржника підтверджуються і довіреністю ОСОБА_1, якою він уповноважив адвоката ОСОБА_2 представляти його інтереси в суді і підставою для посвідчення такої довіреності було доручення Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 11.10.2017 року і дана обставина свідчить про звернення скаржника за правовою допомогою в межах десятиденного строку на звернення з даною скаргою до суду (а.с.12). В той же час, судом не було перевірено доводи апелянта щодо поважності причин пропуску цього строку на звернення зі скаргою до суду із зазначених причин.

Крім того, скаржником ще однією з причин пропуску цього строку було зазначено поганий стан його здоров'я і перебування його на амбулаторному лікуванні на підтвердження чого ним було надано медичні довідки від 13.10.2017 року та від 20.10.2017 року.

В той же час, колегія суддів вважає, що місцевим судом при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги не було з'ясовано усіх причин пропуску скаржником строку звернення зі скаргою до суду і не надана оцінка поважності цих причин, а тому суд прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду у зв'язку із пропуском десятиденного строку на звернення зі скаргою до суду.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374 , п.1ч.1 ст.379, 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 12 лютого 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук