Номер провадження: 22-ц/785/981/18
Номер справи місцевого суду: 2-971/2006
Головуючий у першій інстанції Чебан А.П.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради про визнання права власності на будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року,

встановила:

04.10.2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4, після смерті якої залишився зазначений будинок. Після її смерті нікого із спадкоємців, окрім позивача, не залишилось. ОСОБА_2 у встановлений строк не звернувся з заявою про прийняття спадщини, але вважав що фактично прийняв її, оскільки на шостий день після смерті матері почав мешкати у спірному будинку. При зверненні до нотаріальної контори ОСОБА_2 отримав відмову у видачі свідоцтва на право власності на будинок у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач позбавлений можливості оформити свідоцтво про право власності, то він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано за ним право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1, що залишився після смерті ОСОБА_4.

Не погоджуючись із рішенням суду, апеляційну скаргу подала особа, яка не брала участь у справі - ОСОБА_3, в якій зазначив, що, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов'язки, протиправно позбавив долі у спадковому майні, та посиланням на те на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було залучено його до участі у справі хоча він також є сином померлої ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги, на час відкриття спадщини він був неповнолітнім, був зареєстрований та фактично проживав у спірному будинку, а тому ОСОБА_3 вважає, що він фактично успадкував 1/2 частину будинку відповідно до діючої на час виникнення правовідносин редакції ЦК України.

Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав, разом з тим подав відзив на апеляційну скаргу, доводами якої було те, що апелянт не прийняв спадщину, його права порушенні, а тому провадження у справі необхідно закрити, крім того просив відмовити у задоволенні скарги та залишити рішення районного рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов суд, першої інстанції виходив з того, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, інших спадкоємців немає, при цьому посилався на ч.1 ст.529 ЦК України (в ред.1963 року).

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановленні наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.3) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі свідоцтва про право на спадок по закону (а.с.5) встановлено, що ОСОБА_4 є власницею будинку, розташованого по АДРЕСА_1, який успадкувала після смерті матері ОСОБА_5.

З довідки Татарбунарської державної нотаріальної контори від 02.10.2006 року (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності по закону у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадку.?

З копії свідоцтва про народження (а.с.4) вбачається, що ОСОБА_4 є матір'ю позивача.

Згідно довідок №2105-2106 від 28.09.2006 року, виданих виконкомом Татарбунарської міської ради (а.с.14-15), ОСОБА_2 проводив поховання матері та згідно домової книги проживає по АДРЕСА_1 з 06.11.1992 року.

Разом з цим колегією суддів встановлено, що окрім сина - ОСОБА_2, у спадкодавця на час смерті що був неповнолітній син ОСОБА_3, який відноситься до спадкоємців першої черги, та проживав в спадковому майні, отже був таким, що прийняв спадщину, разом з цим його до участі у справі не залучено.

Отже, твердження відзиву на апеляційну, що права апелянта, як особи, що не приймав участь у справі не порушенні, є не обґрунтовані.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позов заявлено до неналежного відповідача, та з врахуванням того, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати учасників процесу, позов задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір про спадкове майно, суд першої інстанції спадкову справу не витребував та не переконався, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у встановленому законом порядку, не визначився з колом спадкоємців, що є окремою підставо для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п.-п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 65,75 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради про визнання права власності на будинок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 65,75 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.02.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева