Постанова

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 377/231/16-ц

провадження № 61-6719зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області,

розглянув заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року у складі суддів: Леванчука А. О., Дем'яносова М. В., Ситнік О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області 6 770 грн відшкодування шкоди, пов'язаної з невиплатою їй допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з виконанням нею службових обов'язків з ліквідації наслідків на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) з 1986 року до 1991 року на роботах у зоні іонізуючого випромінювання її здоров'ю було завдано шкоди, внаслідок чого вона отримала II групу інвалідності довічно, що підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії. Станом на лютий 2016 року відповідач не виплатив позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2016 рік за шкоду, заподіяну здоров'ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що передбачено частиною четвертою статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про відшкодування шкоди.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у ОСОБА_2 виник спір з Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, яке є суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його бездіяльності, тому вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних судів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2, звертаючись до суду з даним позовом, оскаржила бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, яка полягала у невиплаті їй щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, на підставі частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, в редакції, чинній на момент звернення із заявою про перегляд судових рішень, зокрема з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме: пункту 1 частини першої статті 15, пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України, в редакції, чинній на момент звернення із заявою про перегляд судових рішень.

На підтвердження неоднаковості застосування зазначених норм процесуального права заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року в справі № 377/215/16-ц, в якій, суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, керувався тим, що, пред'являючи позов, ОСОБА_2просила стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області шкоду, пов'язану з невиплатою щорічної допомоги на оздоровлення, тому це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Посилаючись на наведене, заявник просила скасувати постановлені у справі ухвали судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду України від 2 червня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано її матеріали з місцевого суду.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесено зміни до ЦПК України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

6 лютого 2018 року на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, заява ОСОБА_2 про перегляд судових рішень зі

справою № 377/231/16-ц передані до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року цивільну справу призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві ОСОБА_2 доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції до набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

За змістом частини першої та підпункту «а» пункту 1 частини другої статті 360-4 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу. За наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, суд має право у разі порушення судом (судами) норми процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі або полягає у порушенні правил підсудності справ або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ скасувати судове рішення повністю або частково і передати справу на розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що у своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області на свою користь 6 770 грн як шкоду, пов'язану з невиплатою щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі, передбаченому частиною четвертою статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду II групи.

Отже, наявне неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 1, 15 ЦПК України та статей 2, 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції, чинній на момент звернення із заявою про перегляд судових рішень.

Усуваючи розбіжності в застосуванні касаційним судом зазначених норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з такого.

Відповідно до статті 15 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 17 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статей 1 та 15 ЦПК України, статті 2 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування як суб'єктом публічного права та фізичною особою як суб'єктом приватного права, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права, зокрема права на відшкодування завданої шкоди. У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у ньому бере участь суб'єкт публічного права.

Оскільки, як зазначає ОСОБА_2, невиплатою Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської областіщорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік їй завдано шкоди, тобто порушено цивільне право, то такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли передчасного висновку про непоширення цивільної юрисдикції на даний спір, тому ухвали судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 360-3, підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 360-4 ЦПК України, у редакції до набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2016 року скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик