Справа № 453/1389/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/7065/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої особи - Свистун М.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_7 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_7 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Коростівська сільська рада Сколівського району Львівської області про визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.04.2015 року за ними визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, а відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Житловий будинок розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,60 га, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства. Спорів щодо користування будинку у них немає, але наявний спір щодо користування земельною ділянкою. Добровільно встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно часткам власності у житловому будинку неможливо.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Коростівська сільська рада Сколівського району Львівської області про визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено.

Дане рішення оскаржили позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та безпідставним, оскільки воно не відповідає вимогам закону, матеріалам даної справи. Зокрема зазначають, що єдиною підставою для ухвалення вищезгаданого рішення судом стало те, що на думку суду, земельна ділянка, на якій розташований 2-х квартирний житловий будинок АДРЕСА_1, не передавалась у власність чи користування співвласникам житлового будинку, тобто позивачам та відповідачам, не передавалась у власність чи користування будь - яким особам та на спірну земельну ділянку відсутність будь - яка документація. Вважають, що суд помилково дійшов до такого висновку, оскільки спірна земельна ділянка, хоч і не передана, їм як, позивачам по справі, так і відповідачам у приватну власність, однак мала бути прибудинковою територією та служити для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та, на цій земельній ділянці відповідачі самочинно будують господарські споруди, засаджують її, тобто порушують наші права на користування цією земельною ділянкою. Оскільки дана земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1, то ця земельна ділянка мала би належати до земель сільської ради, яка, тобто сама сільська рада, мала би здійснює усі повноваження з приводу цієї земельної ділянки. Крім того, зазначають, що як вбачається з пояснень представника ДП «Сколівське лісове господарство», що спірна земельна ділянка до земель Держлісгоспу не належить і не належала та у власності не перебувала, що ще раз підтверджу , що спірна земельна ділянка мала би належати сільській раді. Відтак, оскільки спірна земельна ділянка не належить ні ДП «Сколівський лісгосп», ні Коростівській сільській раді та розташована біля житлового будинку АДРЕСА_1 та належить до нього, а тому просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким їхні позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представника третьої особи - Свистун М.О. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, порядок користування якою просять встановити позивачі не закріплена за будинком, що в АДРЕСА_1, не надавалась у користування та не передавалась у власність ні позивачам, ні відповідачам, землевпорядна документація на земельну ділянку відсутня як у сторін так і в сільській раді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.04.2015 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 визнано право власності у рівних частках по 1/2 частині за кожною, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за НОМЕР_1 та НОМЕР_2 право власності на вищезгадану квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с. 12-13).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області з заявою №317 від 14.10.2008 року про передачу у власність земельної ділянки для обслуговування приватизованої квартири по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішенням Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області №637 від 25.12.2008 року вирішено відмовити ОСОБА_4 у приватизації земельної ділянки. З метою встановлення землекористувача земельної ділянки площею 0,60 га. по АДРЕСА_1, вирішено звернутись із листом до ДП «Сколівське лісове господарство», так як земельна ділянка раніше використовувалась для обслуговування контори лісництва і по акту передачі на баланс сільської ради не передавалась (а.с. 17).

Згідно довідки, виданої ДП «Сколівське лісове господарство» №826 від 26.11.2008 року, вбачається, що земельна ділянка в АДРЕСА_1, площею 0,60 га., ДП «Сколівський лісгосп» не користується і за ним не обліковується (а.с. 106).

Відповідно до відповіді №158 від 21.06.2016 року земельна ділянка, яка знаходиться в АДРЕСА_1 не виділялась та не надавалась у власність та користування будь - яким особам (а.с. 128).

Колегією суддів встановлено, що житловий будинок в с.Коростів, по АДРЕСА_1, Сколівського району Львівської області, будувався господарським методом без актів введення в експлуатацію і по завершеню будівництва у 1960 році був прийнятий на баланс ДП «Сколівське лісове господарство». Будинок перебував на балансі лісництва до 22.05.2015 року, тобто до його приватизації. Земельна ділянка не перебувала у жодній власності за ДП «Сколівське лісове господарство», що підтверджується наявними листами ДП «Сколівське ЛГ» за №129 від 29.07.2016 року та №01/206 від 23.03.2017 року (а.с. 164, 203).

Згідно ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За приписами ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до Загальних положень Закону України, від 07.07.2011, № 3613-VI "Про Державний земельний кадастр", Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Колегія суддів не погоджується ствердженням позивачів, що у відповідності до ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, зазначаючи, що до них перейшло право власності на земельну ділянку на якій розміщений будинок пропорційно до часток у праві власності на будинок.

Матеріалами справи та судом встановлено, що спірна земельна ділянка, порядок користування якою просять встановити позивачі не закріплена за будинком, що в АДРЕСА_1, не надавалась у користування та не передавалась у власність ні позивачам, ні відповідачам, землевпорядна документація на земельну ділянку відсутня як у сторін так і в сільській раді, а відповідно до довідки виданої Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області №158 від 21.06.2016 року вбачається, що земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1, не виділялась та не надавалась у власність та користування будь-яким особам.

Відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2, ОСОБА_7 не надала суду жодних належних та допустимих доказів про те, що земельна ділянка, на якій розташований будинок в АДРЕСА_1, передавалася у власність або в постійне користування співвласникам даного будинку, така не виділялась і не надавалась у власність та користування будь-яким особам, про що стверджував у засіданні представник Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області - Свистун М.О., а також відсутня на спірну земельну ділянку землевпорядна документація.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета