ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року

м.Харків

Справа № 642/8554/14

Провадження № 22-ц/818/1347/18

Харківський апеляційний суд в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.,

Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Євтіфієва В.М.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 43603.55 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Вказане заочне рішення суду скасоване ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року, розгляд справи призначено в загальному порядку.

01.09.2017 ПАТ КБ «Приват Банк» подало уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за період з 14.02.2009 по 30.06.2011 у розмірі 9681.35 грн.

Позов вмотивовано тим, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №HAXRRX01421095н від 06.04.2007р., за умовами якого останній отримав кредит у сумі 2324.40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Уточнена позовна заява вмотивована тим, що отриманні відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір (заява) №HAXRRX01421095н від 06.04.2007 не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 9681 грн 25 коп. та судові витрати 557,84 грн.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою і просить рішення скасувати і ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, судом неповно без всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи порушуючи норми матеріального права ухвалено незаконне рішення.

Вирішуючи питання про не застосування строків позовної давності, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи під час дослідження доказів.

Суд залишив поза увагою, що відповідач виконав умови договору та сплатив за виконавчим листом суму заборгованості у розмірі 11726 грн..

Суд не встановив та не зазначив фактичних обставин, з якими законодавець пов'язує вирішення спору, порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення суду вмотивовано тим, що наявна в матеріалах справи сукупність доказів, щодо заборгованості відповідача перед позивачем в межах виконання умов договору, які свідчать про невиконання умов договору з боку відповідача згідно наданого розрахунку заборгованості відповідача, відповідно до вказаних норм закону є підставою для задоволення вимог. Щодо позиції позивача про застосування строку позовної давності та неознайомлення його з умовами договору, суд вважав таку правову позицію хибною.

Судова колегія не погоджується з висновком суду про відмову у застосуванні позовної давності, оскільки такий висновок суду не ґрунтується на законі.

Судовим розглядом встановлено, що 06.04.2007 року ОСОБА_2 підписавши анкету-заяву, отримав від позивача споживчій кредит / розстрочку (стандарт) на суму 2324,40 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В анкеті-заяві зазначено, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. зворот 7).

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № HAXRRX01421095н від 06.04.2007 вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по тілу відбувся 19.07.2011в сумі 300 грн (а.с.91).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідач свої зобов»язання не виконував належним чином, у зв»язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позов позивачем пред'явлено 09 травня 2014 року, трирічний строк позовної давності сплинув за період до 10 травня 2011 року.

У справі, яка переглядається, судовим розглядом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання щодо встановлення позовної давності у строк 5 років.

З позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду після спливу трьохрічного строку позовної давності. Банк не надав доказів ознайомлення позичальника з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, оскільки вони ним не підписані, таким чином договір укладено на 12 місяців із застосуванням позовної давності у 3 роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У звязку із відсутністю підпису позичальника про ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, останній своєї згоди на збільшення трирічного строку позовної давності не дав.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 10 травня 2011 року по 30 червня 2011 року включно.

Так, позивач в уточненій позовній заяві просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами за період з 14.02.2009 по 30.06.2011 в сумі 9681,25 грн., тоді як з позовом позивач звернувся лише 09.05.2014. Згідно ст. 257 ЦК загальний строк позовної давності становить 3 роки, тому задоволенню підлягають вимоги позивача лише за період з 10.05.2011 по 30.06.2011. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.91) сума нарахованих відсотків за травень 2011 становить 249,60 грн., за червень 2011 - 327,74 грн.. Оскільки в межах позовної давності знаходиться період з 10.05.11, а саме 21 день, то сума відсотків за травень складає 349,60:31х21=236,84 грн. Всього: 236,84+327,74=564,57 грн.

На підставі п.10 ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 32 грн. 35 коп., що складає 5,8% від сплаченої суми судового збору 555,84 грн. (а.с.17), оскільки саме такий відсоток задоволенних позовних вимог 564,57 грн складає від заявлених 9681,35 грн.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення неустойки відхиляються судовою колегією, оскільки такі вимоги не заявлялися позивачем. Позовні вимоги полягали лише у стягненні нарахованих відсотків за період остаточної дати погашення заборгованості по тілу кредиту до 30.06.2011.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111, МФО 305299) заборгованість за відсотками за період з 10 травня 2011 року по 30 червня 2011 року в сумі 564 (п"ятсот шістдесят чотири) грн 57 коп. та судові витрати у розмірі 32 (тридцять дві) грн. 35 коп., всього 596 (п"ятсот дев"яносто шість) грн 96 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 13 листопада 2018 року