АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1108/18 Справа № 173/227/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору недійсним та стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було укладено договір №00230, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» взяло на себе зобов'язання придбати у власність і передати йому у користування автомобіль Богдан 2111. В день укладення договору він сплатив відповідачу 43000,00 грн., а 4 грудня 2014 року - ще 13400,00 грн. Однак відповідач відмовився передавати автомобіль, вказавши, що потрібно доплатити ще 40000,00 грн. Зазначена угода порушує його, позивача, права як споживача, містить несправедливі умови і суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому ОСОБА_2 зазначав, що він був введений в оману щодо можливості придбання автомобіля за короткий термін, та вважав, що між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, а не договір лізингу. Тому позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №00230 від 26 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2; стягнути на його, позивача, користь з відповідача 57249,04 грн. - сплачені кошти за договором та додаткові витрати, 65400,00 грн. - матеріальну шкоду, 2844,27 грн. збитки внаслідок зростання курсу долара та завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Справа слухалась судами неодноразово. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір фінансового лізингу №00230 від 26 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2, стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2 118498,00 грн., з яких 113498,00 грн. - в рахунок відшкодування завданих збитків та 5000,00 грн. - в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1184,98 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою позивача (а.с. 64 т.2). Відповідач та третя особа повідомленні через оголошення на сайті, в зв'язку з неотриманням ними судових повісток за зареєстрованим місцем знаходження та проживання відповідно; про зміну місця знаходження та проживання відповідач і третя особа суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу №00230 (а.с. 9-15 т.1).

Відповідно до п. 1.3 зазначеного вище договору, лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль Богдан 2111 у власність та передати його у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором.

За змістом п. 1.6 договору фінансового лізингу №00230 від 26.11.2014 року, зокрема, предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами договору.

У пункті 1.7 договору фінансового лізингу №00230 від 26.11.2014 року передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Пунктом 8.2 зазначеного вище договору визначена вартість предмета лізингу - 5739,69 доларів США, що еквівалентно 90400,00 грн. на день укладання договору.

Пунктом 9.1. договору лізингу встановлено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у специфікації.

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» адміністративний платіж у сумі 43000,00. грн., а 4 грудня 2014 року - авансовий платіж у сумі 13400,00 грн., що підтверджується копіями квитанції №1344/з1 від 26.11.2014 року та копією квитанції №NOIHO53619 від 04.12.2014 року (а.с. 5, 6 т.1).

Згідно частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України закріплено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недотримання сторонами при укладенні договору фінансового лізингу №00230 від 26.11.2014 року вимог закону про нотаріальне посвідчення, - колегія приходить до висновку про нікчемність зазначеного договору та, приймаючи до уваги положення ст. 216 ЦК України, необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 56400,00 грн., сплачених за нікчемною угодою двома платежами (26.11.2014 року - платіж в сумі 43000,00. грн. згідно квитанції №1344/з1 від 26.11.2014 року та 04.12.2014 року - платіж у сумі 13400,00 грн. згідно квитанції №NOIHO53619 від 04.12.2014 року).

Місцевий суд на викладене вище уваги не звернув, в повному обсязі фактичні обставини не встановив та не врахував положень ст.ст. 806, 799, 220 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.

Позовна вимога про стягнення з відповідача 215,00 грн. та 134,00 грн., які були сплачені позивачем за послуги банку у зв'язку з перерахування платежів за умовами договору лізингу, заявлена з підстав повернення одержаного за нікчемною угодою (згідно змісту позовної заяви), - задоволенню не підлягає, оскільки вказані витрати не передбачені умовами договору фінансового лізингу та відповідачем від позивача не отримувались, що стверджується змістом відповідних квитанцій.

З тих же підстав не підлягає задоволенню вимога про стягнення суми в розмірі 500,04 грн., яка була витрачена ОСОБА_2 на проїзд до м. Києва та в зворотному напрямку, оскільки вказані кошти не були сплачені на користь відповідача за умовами вищевказаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 2 вказаної вище статті, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вищевказаний договір фінансового лізингу був укладений під впливом обману з боку відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем підписана кожна сторінка цього договору особисто, а також додатки №1 (графік сплати авансового платежу) та №2 (специфікація); позивач в добровільному порядку 26.11.2014 року сплатив суму грошових коштів на виконання умов договору в розмірі 43000,00. грн.

Після підписання договору, тобто маючи змогу детально ознайомитись із його змістом, ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу обману не звертався, надалі виконував умови договору та сплатив відповідачу 04.12.2014 року 13400,00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що договір фінансового лізингу №00230 від 26.11.2014 року є нікчемним з наведених вище підстав; враховуючи відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 230 ЦК України, - в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» подвійного відшкодування суми, яка була сплачена за договором, тобто 56400,00 грн., необхідно також відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплачував кошти за умовами договору у національній валюті гривня. При цьому правові підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди внаслідок зміни курсу долара США в розмірі 2844,27 грн. відсутні, тому дана позовна вимога також на підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частино 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом не встановлено неправомірних дій з боку відповідача, не встановлено факту заподіяння позивачу та його сім'ї моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв'язку між ними, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. - відсутні.

Колегія звертає увагу, що відповідач не звернувся до суду з позовом до позивача про визнання вищевказаного договору лізингу дійсним. Отже, в судовому порядку, станом на час розгляду даної справи, дійсність договору лізингу, укладеного між даними сторонами без додержання письмової нотаріальної форми, не встановлена.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивача при зверненні з позовною заявою звільнено від сплати судового збору; виходячи із ставок, які встановлені на час звернення з позовом до суду, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, - з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 564,00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» () на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) грошові кошти у розмірі 56400 (п'ятдесят шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» () в дохід держави судовий збір у розмірі 564 (п'ятсот шістдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді