АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Харків

Справа № 630/867/14-ц

Провадження № 22ц/790/1421/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В.,

Маміної О.В.

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: Публіне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приват Банк",

Відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приват Банк" на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 грудня 2017 року (ухваленого під головуванням судді Малихіна О.О.),-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № HAU2GA00000002 від 30 травня 2008 року в розмірі 33 189,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 серпня 2014 року складає 445 731,33 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що між сторонами 30 травня 2008 року був укладений кредитний договір № HAU2GA00000002, за умовами якого відповідач отримав кредит у загальному розмірі 31292,36 доларів США, із кінцевим терміном повернення 30 травня 2028 року. В свою чергу відповідач прийняв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії тощо. Однак, ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 28 серпня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 33189,23 доларів США. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»- відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач припустився порушення у вересні 2013 року, та строк, встановлений додатковою угодою для повернення всієї суми кредиту, ще не минув, позивач звернувся до суду, не надавши відповідачу встановленої договором можливості самостійно усунути порушення умов договору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з'ясуванно обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості або його розмір, матеріали справи не містять.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Не направлення вимоги боржнику не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, використання досудових процедур є правом, а не обов'язком особи.

При вирішенні питання про дострокове стягнення заборгованості суд повинен був керуватись ст.1050,1054 ЦК України і оскільки договором передбачено погашення заборгованості частинами і боржник допустив прострочення повернення чергової частини, то у кредитора виникає право дострокового стягнення заборгованості.

Відповідач з 2 червня 2014 року має постійну прострочену заборгованість за тілом кредиту та з липня 2013 року постійну заборгованість по процентах.

Заперечення на апеляційну скаргу мотивовані тим, що суд правильно вважав, що строк повернення кредитних коштів про який сторони домовились не минув. Додатковою угодою позичальнику надано можливість добровільно усунути порушення умов договору та тільки у разі невиконання вимоги банку останній набуває право звернення до суду.

Банк з вимогою не звертався до відповідача, а тому позбавив його можливості добровільно усунути порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № HAU2GA00000002.

За умовами пп. 1.1., 8.1. вказаного кредитного договору Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 39139,35 доларів США зі строком погашення по 30 травня 2028 року з яких 30000,00 доларів США на споживчі цілі, 900,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 242,35 доларів США на страхування майна, 150,00 доларів США - особисте страхування, та 7847,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Свій обов'язок по погашенню заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії за цим договором ОСОБА_3 повинен виконувати шляхом сплати на користь Банку щомісячного платежу в сумі 515,56 доларів США.

Кредитним договором (п. 5.1., 8.4.) встановлено, що у випадку порушення позичальником будь-яких зобов'язань по кредитному договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати.

Пунктом 5.3. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів, позивальник повинен сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

06 червня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 30 травня 2008 року, згідно з якою сторонами досягнуто домовленість про зменшення суми заборгованості по пені, яку повинен сплатити ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», на 1339,73 доларів США, та викладено в новій редакції п. 8.1. кредитного договору, сутність яких полягає у визначені розміру кредитних коштів, які надані позичальнику для певних цілей, та розміру щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором - 442,09 доларів США.

В п. 6. Додаткової угоди від 06 червня 2013 року сторони погодили, що в разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за цим договором, понад 1460 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 днів з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою.

Термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 (п'ятдесят) років.

Іншою істотною умовою, визначеною у додатковій угоді, є визначення обов'язку для позичальника здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у відповідності до Графіку погашення кредиту, викладеному в новій редакції, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди.

Згідно з Графіком погашення кредиту ОСОБА_3 повинен був погасити залишок по кредиту в розмірі 25 882,25 доларів США шляхом сплати щомісячних платежів 442,09 доларів США в період з 30 червня 2013 року по 30 травня 2028 року включно.

На спростування висновків суду і доводів відповідача, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу слід зазначити про таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до п.2.2.10 кредитного договору при настанні випадків, передбачених п.2.3.3. даного договору, відповідач повинен достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

Зі змісту п.2.3.3. вбачається, що таким випадком є порушення Позичальником зобов»язань, передбачених умовами договору.

Судовим розглядом достеменно встановлено, що відповідач порушив вимоги договору і з 2 червня 2014 року він має постійну прострочену заборгованість за тілом кредиту та з липня 2013 року постійну заборгованість по процентах.

Отже, у банку виникло право на звернення з позовом про дострокове повернення кредиту.

Що стосується посилання на Додаткову угоду №1, то з її змісту вбачається, що змінені були в кредитному договорі сума заборгованості, передбачені штрафи і п.8.1. цього договору (том 1 а.с.51). Інші умови договору і тому числі щодо права на дострокове стягнення кредитних коштів умовами Додаткової угоди не змінювались.

Позивач скористався своїм правом звернення до суду і не був обмежений у цьому шляхом направлення вимоги відповідачу.

Аргументи відповідача з приводу позбавлення його права добровільно погасити заборгованість, судова колегія відхиляє, оскільки вони направлені лише на обговорення цього питання і не мають під собою бажання діяти. Позивач звернувся до суду з позовом в жовтні 2014 року і до березня 2018 року відповідач не вжив заходів щодо дбровільного погашення заборгованості.

Останній черговий платіж відповідачем було здійснено 31 липня 2014 року.

Стосовно зміни строку остаточного погашення кредиту, судова колегія наводить такі міркування.

Як вбачається зі змісту п.6 додаткової угоди, то у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості понад 1460 днів щодо зобов»язань строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту тепер вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, тобто замість кінцевого терміну повернення 30 травня 2018 року сторони узгодили строк 1460 днів з дня порушення. Починаючи з 1461 дня заборгованість вважається простроченую.

З огляду на вищенаведене, зрозумілим є те, що відповідач порушив умови кредитного договору з врахуванням вимог додаткової угоди , строк повернення кредиту сторонами було змінено на кількість днів з дня порушення, який не можна вважати підставою для позбавлення позивача права на звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи, що згідно п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що позивачем до суду першої інстанції за подачу позову було сплачено судовий збір в сумі 3654 грн (том 1 а.с.15), до апеляційного суду за подачу апеляційних скарг в сумі 1827 грн (том 1 а.с.100) та в сумі 4019,40 грн (том 2 а.с.140) і за подачу касаційної скарги 2557,80 грн (том 1 а.с.195), всього 12058,20 грн.

Позовні вимоги позивачем були заявлені на суму 445731,33 грн, задоволено з врахуванням пояснень позивача 417657,15 грн, що складає 93,7%. На підставі п.10 ст.141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 93,7% від сплаченої суми судового збору 12058,20 грн., а саме в сумі 11298,53 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 грудня 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", код ЄДРПОУ - 14360570, заборгованість за кредитним договором № HAU2GA00000002 від 30.05.2008 в сумі 417657 (чотириста сімнадцять тисяч шітсот п'ятдесят сім) грн 15 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 341937 (триста сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн 20 коп, по процентам за користування кредитом 61443 (шістдесят одна тисяча чотириста сорок три) грн 59 коп., комісією 14276 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят шість) грн 36 коп., пені 3255 (три тисячі двісті п'ятдесят п ять) грн 10 коп. і судовий збір в сумі 11298 (одинадцять тисяч двісті дев'яносто вісім) грн 53 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна

Повний текст постанови

складено 29 березня 2018 року