Провадження №22-ц/824/3999/2018
У Х В А Л А

12 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року відкрито провадження у даній справі. До апеляційного суду надійшла справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в якій він просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року та направити справу на розгляд за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва.

З матеріалів справи вбачається, що до цього ОСОБА_1 вже двічі подавалися апеляційні скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції з аналогічною мотивацією. Ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року та від 31 січня 2018 року по даній справи у відкритті апеляційного провадження за вказаними апеляційними скаргами ОСОБА_1 було відмовлено.

Оскільки відповідно до положень п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою також було відмовлено.

Усі подані ОСОБА_1 апеляційні скарги були подані відносно однієї й тої ж ухвали суду першої інстанції та обґрунтовані апелянтом одними й тими ж доводами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Обов'язок учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами та не допускати зловживання ними передбачений й положеннями ст.44 ЦПК України. При цьому залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що неодноразове подання апелянтом ОСОБА_1 апеляційнийх скарг аналогічного змісту на ухвалу про відкриття провадження по справі, навіть після ухвалення апеляційним судом постанови про відмову у відкритті апеляційного провадження, що зумовлює неможливість подальшого відкриття апеляційного провадження за аналогічними скаргами такого учасника процесу, направлене на безпідставне зволікання судової процедури та недобросовісне створення перепон для розгляду справи. За таких умов вказані дії ОСОБА_1 містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката. У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 4 ст.44 ЦПК України суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У відповідності до ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно вимог ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Відповідно вимог ст. 148 ЦПК України у разі зловживання особою процесуальними правами суд постановляє ухвалу про стягнення з неї в дохід державного бюджету штрафу у сумі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного та зважаючи на характер зловживань ОСОБА_1 наданими йому правами, що призвело до тривалого затягування розгляду даної цивільної справи, суд приходить до висновку про те, що відповідним заходом процесуального впливу в даному випадку буде стягнення з останнього в дохід державного бюджету штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» становить 1762,00 грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати дії ОСОБА_1 щодо неодноразового подання апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зловживанням наданими йому правами.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Київської області м. Ірпінь, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1, в дохід державного бюджету штраф у розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Стягувач - Державна судова адміністрація України, місце знаходження - вул. Липська, 18/5, м. Київ, .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя С.О. Журба