Справа № 344/5803/17
Провадження № 22-ц/779/117/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Островським Л.Є. 02 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_4 пред'явила до ОСОБА_2 позов про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги були мотивовані тим, що наприкінці вересня 2016 року під час розгляду справи про розірвання шлюбу між нею та її чоловіком ОСОБА_5 та поділ майна, їй стало відомо, що автомобіль марки Mercedes-Benz S500 4 Matic L, 2015 року випуску, який був придбаний за їх спільні кошти під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу був відчужений рідному брату її чоловіка ОСОБА_6, який в подальшому відчужив автомобіль відповідачу ОСОБА_2 Посилаючись на те, що згоди на продаж вказаного автомобіля вона не давала, просила витребувати автомобіль марки Mercedes-Benz S500 4 Matic L, чорного кольору, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 4663 куб.см, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 та передати автомобіль їй, як співвласнику, разом із ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає позивач, судом першої інстанції не було враховано того, що нотаріально посвідченої згоди на укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля вона не надавала, і ОСОБА_6 не набув права власності на спірний автомобіль, а отже, не мав права продавати його іншим особам. Тому, на думку ОСОБА_4, у суду були підстави для визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним у відповідності до ч.4 ст. 369 ЦК України. ОСОБА_4 також звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні її заяві про збільшення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та клопотанні про витребування доказів, зокрема договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Окрім того, ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції було залишена поза увагою те, що у разі, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_4 просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному об'ємі.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4 не з'явилася, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із захворюванням. Однак, документального підтвердження наявності поважної причини, яка б унеможливлювала її явку в суд, ОСОБА_4 не надала і на можливість надання такого доказу в подальшому не посилалась.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання ОСОБА_4, вважаючи, що воно спрямоване на затягування розгляду справи. Крім того, зауважив, що інтереси ОСОБА_4 в суді вправі представляти її представник - адвокат, з яким вона уклала відповідний договір.

Вислухавши думку представника відповідача, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_4 до задоволення не підлягає. Враховуючи відсутність документального підтвердження захворювання позивачки, наявність у неї чотирьох представників, уповноважених на здійснення представництва в суді (копія двох довіреностей з терміном дії до 04.10.2019 року і до 27.04.2020 року - а.с.20,44), в тому числі й адвоката Горбачова І.А., який теж не з'явився з невідомих причин, апеляційний суд вважає, що є правові підстави для розгляду справи у відсутності ОСОБА_4 Відкладення справи може призвести до порушення встановленого законом строку її розгляду.

Представник ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, зокрема, що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу автомашини з ОСОБА_6, як покупець, діяв добросовісно, він не знав і не міг знати про наявність чи відсутність згоди ОСОБА_4 на продаж її чоловіком названої автомашини. Вважаючи рішення суду першої інстанції в даній справі законним і обґрунтованим, представник ОСОБА_2 просив залишити рішення в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач набув спірний автомобіль у спосіб, встановлений законом, а саме на підставі договору купівлі-продажу у особи, яка мала право вчиняти цей правочин. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що доказів, які б свідчили про виникнення у позивачки права спільної сумісної власності подружжя на спірну автомашину, та про недійсність договору купівлі-продажу цієї автомашини, укладеного її чоловіком під час перебування в шлюбі, ОСОБА_4 не надала, а тому відсутні підстави для витребування вказаного автомобіля у відповідача ОСОБА_2 З цими висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову ОСОБА_4 про витребування автомашини апеляційний суд погоджується на підставі такого.

Судом встановлено, що спірний автомобіль марки Mercedes-Benz S500 4 Matic L, чорного кольору, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 4663 куб.см, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №8046/2016/042750, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Дана обставина жодною із сторін не оспорюється, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК не підлягає доказуванню.

На час відчуження вказаного автомобіля ОСОБА_6 був його власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а тому укладення ним договору купівлі-продажу із відповідачем ОСОБА_2 було здійснено в межах вимог чинного законодавства.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Цивільним кодексом України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст.ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона просила витребувати спірний автомобіль на підставі ст.388 ЦК України у ОСОБА_2 як від добросовісного набувача, посилаючись на те, що вказаний автомобіль був відчужений без її згоди.

Однак, апеляційний суд зауважує, що по-перше, доказів, які б свідчили, що спірний автомобіль в дійсності був відчужений без її волі, висловленій у письмовій чи усній формі, ОСОБА_4, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не надала.

Навіть за доведеності такого посилання ОСОБА_4, правових підстав для витребування спірної автомашини від ОСОБА_2, який є добросовісним набувачем, немає. Адже, ніяких об'єктивних доказів того, що він знав або міг знати про можливість дій ОСОБА_5, який раніше відчужив згадану ОСОБА_8, всупереч волі його дружини та не в інтересах сім'ї, в матеріалах справи немає.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При доведеності, що відчужене цінне майно придбано за спільні кошти подружжя, а один із подружжя відчужив таке майно без письмової згоди іншого подружжя, тобто діяв недобросовісно, використав виручені від продажу кошти не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав їх, це може бути підставою для стягнення відповідної компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Така правова позиція, що згідно ст.360-7 ЦПК України (2004 року) була обов'язковою для всіх судів України, висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року по справі №6-17цс17; від 22.06.2017 року по справі №603058 цс16. Вона відображена також в ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, від 19 жовтня 2016 року.

Приймаючи до уваги вище викладене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2017 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк