РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого судді Чулуп О.С.,

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд надати дозвіл на виїзд за державний кордон України неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Іспанії з 30 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, у супроводі матері дитини - ОСОБА_1 або в супроводі іншої особи за дорученням матері, а також надати їй дозвіл на оформлення та отримання необхідних документів для виїзду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 Позивачка вказала, що виїзд сина за кордон здійснюється з метою його оздоровлення, розширення світогляду та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Син проживає з нею. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.

Судом досліджено свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, згідно якого сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 25 жовтня 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №486 ().

Згідно Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2, ОСОБА_1 змінила ім'я на «ОСОБА_1».

Відповідно до Довідки ОСББ «Спаск» №9 від 26.01.2018 р., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 прописані та проживають в АДРЕСА_1.

За правилами ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Вимоги ст.ст.150,152,155 СК України передбачають гарантоване право дитини на належне батьківське виховання, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.

Стаття 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитина може бути розлучена з матір'ю тільки за виняткових обставин. А звідси, перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27.09.1991р.) передбачено у п.1 ст.3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994р.№ 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27.01.1995р. №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в країну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Судом встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон дитини позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виготовлено, та такий використовується для виїзду за кордон цією дитиною.

Відповідно до п.п.2 п.7 Порядку "Оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон" оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, на підставі заяви-анкети одного з батьків, інших законних представників;

у разі оформлення, обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа;

Отже, суд приходить до висновку, що діюче законодавство не встановлює безумовне обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Таким чином, для якнайкращого забезпечення інтересів дитини та її потреби в реалізації соціального, фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд до Іспанії без згоди та супроводу батька на період з 31.03.2018 року по 30.04.2018 року

Керуючись ст. ст.18,259,263-265,280,281,284 ЦПК України, ст.ст. 151-154 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з України до Іспанії на період з 30 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року - без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 або у супроводі уповноваженої особи за нотаріально посвідченою згодою матері ОСОБА_1.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на право оформлення документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з України до Іспанії на період з 30 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Рішення може бути переглянуте Центральним районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя