Справа № 182/4498/17
Провадження № 2/0182/741/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.03.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Рунчевої О.В.

секретаря Затуливітер Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення строку звернення до суду з позовом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21 серпня 2017 року звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини.

04 травня 2016 року вона була прийнята на роботу до Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" на посаду прийомоздавальника вантажу та багажу вантажної дільниці, про що керівництвом підприємства було видано наказ № 14/к від 04 травня 2016 року.

24 травня 2016 року вона була прийнята на роботу до Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" на посаду касира бухгалтерії, про що керівництвом підприємства було видано наказ № 17/к від 24 травня 2016 року.

Тобто вона з одним і тим самим роботодавцем відповідачем по справі уклала кілька трудових договорів (крім основної роботи, ще й за сумісництвом).

За час її роботи з 04 травня 2016 року та з 24 травня 2016 року їй виплачувалася заробітна плата.

Наприкінці липня 2016 року керівництво підприємства в усному порядку наполегливо їй запропонувало подати заяву про звільнення.

26 липня 2016 року вона подала заяву з проханням звільнити її з посади прийомоздавальника вантажу та багажу вантажна дільниця за власним бажанням з 27 липня 2016 року.

27 липня 2016 року відповідачем був виданий наказ № 22/к від 27 липня 2016 року про її звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви.

Зазначає, що відповідач даним наказом розірвав з нею раніше укладені кілька трудових договорів (крім основної роботи, ще й за сумісництвом).

Вважає, що відповідач діяв всупереч діючого законодавства України, а саме: оскільки трудові договори за основним місцем роботи і за сумісництвом є самостійними трудовими договорами та укладаються окремо, то і припиняти такі трудові договори слід окремо за наявності законних підстав, згідно ст.ст.21,24 КЗпП України. Підстави для припинення трудових договорів, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, передбачені статтями 36, 38, 39, 40, 41, 45 КЗпП України.

Вона не подавала заяву про звільнення її з посади касира бухгалтерії за власним бажанням з 27 липня 2016 року.

Таким чином звільнення її з посади касира бухгалтерії за власним бажанням з 27 липня 2016 року є незаконним, оскільки відсутні будь які законні підстави для її звільнення за власним бажанням, на підставі ст. 38 Кзпп України.

Вважає, що відповідно до положень ст. 235 КЗпП України відповідач зобовязаний поновити її на попередній роботі.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вважає, що вона повинна бути поновлена на роботі, на посаді касира бухгалтерії Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" та відповідачем повинно бути їй виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 липня 2016 року.

На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на її користь за час вимушеного прогулу складає - 25 326 грн. 60 коп.

Розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу розраховувався , виходячи з розміру середньоденної заробітної плати касира - 99,32 грн.; період вимушеного прогулу - 255 робочих днів (з 27 липня 2016 року по 31 липня 2017 року).

На підставі викладеного, просить суд:

- поновити її на роботі, на посаді касира бухгалтерії Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот";

- стягнути з Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі - 25326 грн. 60 коп. та допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.

11 грудня 2017 року на адресу суду від Філії «Нікопольський річковий порт» "Судноплавна компанія"Укррічфлот"надійшли заперечення на позовну заяву ОСОБА_3, згідно яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи наступним.

Позивач працювала у Публічному акціонерному товаристві «Судоплавна компанія «Укррічфлот» в Філії «Нікопольський річковий порт» "Судноплавна компанія"Укррічфлот" на підставі наказу № 14/к від 04 травня 2016 року «Про прийняття на роботу» за ставкою 0,5 на посаді прийомоздавальника вантажу та багажу вантажної дільниці з 04 травня 2016 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, із розрахунку окладу згідно штатного розпису, з встановленням випробувального строку - 1 місяць та на підставі наказу №17/к від 24 травня 2016 року «Про прийняття на роботу» за сумісництвом, на 0,5 ставки, на посаді касира бухгалтерії з 24 травня 2016 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, із розрахунку окладу згідно штатного розпису, з встановленням випробувального строку - 1 місяць.

На протязі роботи позивача на підприємстві, заробітна плата та інші виплати виплачувались їй в строк, без порушень.

26 липня 2016 року Позивач звернулася з письмовою заявою на імя директора філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії «Нікопольський річковий порт» ОСОБА_4, згідно якої просила звільнити її за власним бажанням з 27 липня 2016 року.

Згідно наказу №22/к від 27 липня 2016 року про звільнення позивача - касира бухгалтерії, працюючу за сумісництвом 27 липня 2016 року було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Окрім того, згідно наказу №22/к від 27 липня 2016 року про звільнення, позивача було звільнено з посади прийомоздавальника вантажу та багажу вантажної дільниці за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з 27 липня 2016 року.

Підставою для звільнення послугувала заява про звільнення подана власноруч позивачем.

27 липня 2016 року позивач ознайомилась з наказом про звільнення з обох посад, про це свідчать її два підписи на наказі про звільнення від 27 липня 2016 року.

Крім того, 27 липня 2016 року позивач отримала трудову книжку, однак за розрахунком до бухгалтерії умисно не зверталась. Розрахунок з позивачем був проведений в повному обсязі 12 серпня 2016 року.

Зазначають, що вказані обставини свідчать про її згоду з прийнятим рішенням та підтверджують її намір звільнитись за власним бажанням.

Також зазначають, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки вона повинна була предявити вимогу про скасування наказу про звільнення № 22/к від 27 липня 2016 року і поновлення на посаді у період з 27 липня 2016 року по 28 серпня 2016 року, а звернулася до суду із позовною заявою лише 21 серпня 2017 року. З огляду на зазначене клопотали застосувати строки позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Також просив суд поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки пропущено його було з поважної причини. Посилався на те, що 19 травня 2017 року він звертався до суду із заявою про уточнення позовних вимог по цивільній справі 182/4561/16 ц за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання дій неправомірними, скасування судового наказу, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року у прийнятті уточнень до позову в частині предявлення нових позовних вимог щодо визнання наказу відповідача № 22/к від 27 липня 2016 року незаконним та скасування його в частині звільнення ОСОБА_3 касира бухгалтерії, працюючої за сумісництвом, поновлення відповідача на роботі на посаді касира бухгалтерії Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» ПАТ «СК «Укррічфлот» було відмовлено. Таким чином вважає, що строк звернення до суду з даним позовом було пропущено з поважної причини.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Також заперечувала проти поновлення строку звернення до суду з даним позовом за безпідставністю викладених причин його поважності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Постановою № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України і інших актів законодавства України.

Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемирну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Судом встановлено, що позивач на підставі наказу № 14/к від 04 травня 2016 рок була прийнята 04 травня 2016 року на роботу до Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" на посаду прийомоздавальника вантажу та багажу вантажної дільниці (а.с. 38).

На підставі наказу № 17/к від 24 травня 2016 року позивач була прийнята на роботу до Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" за сумісництвом на 0,5 ставки на посаду касира, бухгалтерія, з 24 травня 2016 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, із розрахунку окладу згідно штатного розпису, з встановленням випробувального строку 1 місяці (а.с. 3).

Наказ був виданий на підставі заяви ОСОБА_3 від 23 травня 2016 року (а.с. 96), згідно якої остання просила прийняти її на 0,5 ставки посади касира на час декретної відпустки та відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 з 24 травня 2016 року.

Наказом № 22/к від 27 липня 2016 року позивача було звільнено з посади касира бухгалтерії, працюючої за сумісництвом за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України; звільнено з посади прийомоздавальника вантажу та багажу вантажної дільниці за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 4).

Наказ був виданий на підставі заяви ОСОБА_3 від 26 липня 2016 року( а.с. 100), згідно якої остання просила звільнити її за власним бажанням з 27 липня 2016 року.

27 липня 2016 року ОСОБА_3 була ознайомлена з наказом про звільнення № 22/к від 27 липня 2016 року з обох посад, про що свідчать її два підписи в самому наказі про звільнення № 22к від 27 липня 2016 року.

У відповідності до ст. 38 КЗпП, яка передбачає розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що у відповідності до ч.3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що його законні права порушені роботодавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Наказ, який оскаржує позивач, був винесений 27 липня 2016 року (№ 22/к), в той же час позивач звернулася до суду з позовом лише 21 серпня 2017 року, тобто з порушенням передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України місячного строку для звернення до суду з позовом.

Підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Будь-яких причин поважності пропуску, визначеного ч.1 ст. 233 КЗпП України, строку представник поззивача ОСОБА_1 не навів та доказів неможливості звернення з відповідним позовом вчасно та існування непереборних перешкод у цьому, суду у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком, згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, не надав, а тому суд вважає неможливим поновити порушений строк в частині позовних вимог щодо поновлення позивача на посаді касира бухгалтерії Нікопольської філії «Нікопольський річковий порт» Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот", у звязку з чим, в задоволенні в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову про поновленні на роботі, тому її вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають, так як ця вимога безпосередньо повязана з попередньою.

В ході судового розгляду справи не встановлено порушення трудового законодавства про працю з боку відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.38,233,235 КЗпП України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 в позові до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія"Укррічфлот" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення строку звернення до суду з позовом.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: ОСОБА_6