ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 2-2349/08

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/39/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.

секретар: Поклад Д.В.,

за участі відповідача ОСОБА_2, його адвоката Пирог Л.О., позивача ОСОБА_4, її адвоката Матроса І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 03 липня 2008 року (повний текст рішення складений 03 липня 2008 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

- треті особи: Чернігівський міський відділ міліції УМВС України в Чернігівській області, КП "Деснянське" Чернігівської міської ради,

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 15 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 03липня 2008 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що при ухваленні оскаржуваного заочного рішення судом було порушено вимоги чинного законодавства: не повно досліджено та встановлено обставини справи, надано неналежну оцінку зібраних доказів, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_2 зазначає, що про розгляд справи він належним чином повідомлений не був, суд задовольнив позовні вимоги лише на підставі пояснень позивача. Акт, який був наданий позивачем на підтвердження факту його не проживання в спірній квартирі, ОСОБА_2 вважає фіктивним, оскільки він мешкав в квартирі до лютого 2007 року, а з жовтня 2007 року не мешкав в квартирі з поважних причин, тоді як в акті зазначено про його не проживання протягом року.

Також ОСОБА_2 вказує, що після повернення з місць позбавлення волі він неодноразово намагався потрапити до квартири, але двері йому не відчиняли.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що при вирішенні питання про втрату права користування житловим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін відсутності, так і поважність причин такої відсутності, що не було зроблено судом першої інстанції.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року залишити без змін.

ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції дослідив та дав відповідну правову оцінку її поясненням та наявним у справі письмовим доказам, в тому числі - акту від 24.12.2007, який був складений комісією та мешканцями сусідніх квартир про те, що відповідач хоча і був зареєстрований у спірній квартирі, але фактично з січня 2007 року в ній не проживав. Цей акт є чинним, жодним належним та допустимим доказом не спростований, в судовому порядку недійсним не визнавався, відповідачем не оскаржений, а тому є належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач визнає той факт, що в січні 2007 року він з власної волі добровільно залишив спірну квартиру. Перебування відповідача у розшуку не може вважатися поважною причиною його не проживання в спірній квартирі, а навпаки, свідчить про цілком усвідомлене залишення ним квартири з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що відповідач звільнився з місць позбавлення волі 21.03.2008, а оскаржуване заочне рішення ухвалене судом 03.07.2008. Тобто, відповідач три з половиною місяці вже перебував на волі та міг виявити бажання та повернутися проживати до спірної квартири, але цього не зробив. Посилання відповідача на те, що йому чинилися перешкоди в користуванні спірною квартирою, жодним належним та допустимим доказом не підтверджені. Факт проживання відповідача у його матері, про що він зазначає в апеляційній скарзі, свідчить про те, що він з власної волі та добровільно не проживав у спірній квартирі. Посилання відповідача на те, що про існування оскаржуваного заочного рішення йому стало відомо лише через десять років після його ухвалення, свідчить про те, що він втратив інтерес до спірної квартири, всі десять років не цікавився її станом, не сплачував комунальні послуги і до квартири не навідувався.

ОСОБА_4 також звертає увагу апеляційного суду на те, що спірна квартира 10.01.2009 приватизована нею та дітьми в рівних долях - по 1/3 частці на кожного, в 2017 році її син подарував свою частку квартири її дочці. Отже, на сьогоднішній день власниками спірної квартири є вона та її дочка.

В судове засідання належним чином повідомлені треті особи своїх представників не направили, а тому, з врахуванням приписів ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників третіх осіб, які не з'явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, його адвоката Пирог Л.О., позивача ОСОБА_4, її адвоката Матроса І.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт не проживання відповідача в спірній квартирі більше шести місяців доведений позивачем, а докази того, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, у матеріалах справи відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Згідно статті 71 Житлового кодексу Української РСР (як в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду, так і в чинній редакції), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку (серед іншого) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У такому випадку право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення часу перебування під вартою або відбування покарання.

По справі встановлено, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки КП "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради №563 від 21.01.2008 (а.с.8).

Згідно повідомлення Деснянської районної у м. Чернігові ради №6-08/280 від 11.06.2008, станом на 11.06.2008 АДРЕСА_1 не приватизована (а.с.40).

З копії затвердженого начальником КП "ЖЕК-10" Кривенком В.Г. Акту від 24.12.2007, складеного комісією в складі: майстра тех. дільниці ОСОБА_7, майстра тех. дільниці ОСОБА_8 вбачається, що комісією встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований АДРЕСА_1 з 19.09.2006, але не проживає з січня 2007, що підтверджують сусіди ОСОБА_9 (кв. 50) та ОСОБА_10 (кв. 49). (а.с.7).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо фіктивності вказаного акту від 24.12.2007 (а.с.7) не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування інформації, викладеної в цьому акті.

В наявній в матеріалах справи довідці державної установи "Менська виправна колонія (№91)" зазначено, що ОСОБА_2 з 12.07.2007 відбував міру кримінального покарання в державній установі "Домницький ВЦ-135" за вироком суду від 13.08.2007; 21.03.2008 був звільнений з установи по закінченню строку покарання та вибув на проживання в АДРЕСА_1 (а.с.69). Проте суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 по закінченню строку покарання вибув на проживання в АДРЕСА_1, фактично він вибув на проживання до будинку своєї матері в с. Старий Білоус Чернігівського району. Так, в довідці Старобілоуської сільської ради Чернігівського району б/н від 08.05.2018 зазначено, що ОСОБА_2 зі слів сусідів проживав з 21.03.2008 по 01.10.2008 без реєстрації в АДРЕСА_2 у будинку, що належить його матері ОСОБА_11 (а.с.64). Зазначена обставина підтверджується і наявними у справі поясненнями мешканців с. Старий Білоус ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.97-98).

Отже, судами встановлено, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі з січня 2007 року до моменту його арешту 12.07.2007 року, а також після відбування покарання та звільнення з місць позбавлення волі 21.03.2008.

Відповідач посилається на те, що причиною його не проживання у спірній квартирі до 12 липня 2007 року (дати арешту) було перебування його у розшуку за вчинення злочину, за який у подальшому його було засуджено за вироком суду від 13.08.2007, а після його звільнення після відбування покарання 21.03.2008 ОСОБА_4 не впускала його в спірну квартиру.

Відповідно до приписів частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 не надав судам першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що з січня 2007 року, а також після його звільнення після відбування покарання 21.03.2008 ОСОБА_4 не впускала його в спірну квартиру, чинила йому перешкоди для проживання у вказаній квартирі, та що відповідач намагався до спірної квартири вселитися.

Згідно вимог чинного законодавства, а саме пункту 7 абзацу 3 статті 71 ЖК УРСР жилі приміщення зберігаються за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім»ї.

Отже, переховування від слідства та суду не є поважною причиною, за наявності якої за відсутнім мешканцем зберігається жиле приміщення.

Оскільки судами встановлено, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживав у спірній квартирі понад шість місяців: з січня 2007 року до моменту його арешту 12.07.2007 року, а також з 21.03.2008 - дати його звільнення з місць позбавлення волі після відбування покарання, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 втратив право користування цією квартирою є таким, що відповідає нормам матеріального права, а саме, статті 71 ЖК УРСР.

Відповідачу ОСОБА_2 з 02.05.2018 - моменту його звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року, була надана можливість реалізовувати надані йому законом процесуальні права, в тому числі знайомитись з матеріалами справи, подавати заяви та клопотання подавти докази, брати участь у судових засіданнях.

Так, ОСОБА_2 подавав до суду першої інстанції відповіджні докази на підтвердження його заяви про перегляд заочного рішення (а.с.55-56, 64-69), він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його заяви про перегляд заочного рішення (а.с.73 - розписка про вручення судової повістки), брав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції 24 травня 2018 року разом з його адвокатом Чикилевською О.А., що підтверджується ордером на надання правової допомоги, копією свдоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, протоколом та технічним записом судового засідання (а.с.78-83). До апеляційної скарги ОСОБА_2 були подані додатки - в тому числі й ті, які він вважав доказами на підтвердження його доводів (а.с.35-39). ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи апеляційним судом 05.11.2018, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки 20.10.2018; він брав участь у розгляді справи в апеляційному суді 05.11.2018 разом зі своїм адвокатом Пирог Л.О., що підтверджується договором про надання правової допомоги, ордером на надання правової допомоги, технічним записом та протоколом судового засідання.

Отже, відповідачу ОСОБА_2 була забезпечена реальна можливість реалізовувати свої процесуальні права під час перегляду заочного ріішення судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи.

Приписами абзацу 2 частини 2 статті 376 ЦПК України регламентовано, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом під час розгляду справи встановлено, що судом першої інстанції з врахуванням наданих сторонами доказів правильно вирішено справу, та що ОСОБА_2 була надана реальна можливість реалізувати свої процесуальні права як відповідачу у справі під час перегляду заочного рішення судами першої та апеляційної інстанцій, посилання ОСОБА_2 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення заочного рішення само по собі не може бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення від 03 липня 2008 року, яке є правильним по суті, враховуючи також принцип правової визначеності.

З врахуванням викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2008 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12.11.2018.

Головуючий: Судді: