Справа № 369/222/17 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1012/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 22.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Таргоній Д.О., Іванової І.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про встановлення земельного сервітуту,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулисядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнили і мотивували тим, що вони є власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1 Зокрема ОСОБА_3 належить ділянка по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 - по АДРЕСА_3, ОСОБА_5 - по АДРЕСА_4, ОСОБА_6 по АДРЕСА_3.

Відповідачці ОСОБА_2 належить земельна ділянка по АДРЕСА_5 яка включає в себе проїзд до належних їм земельних ділянок. Вказували, що відповідачка встановила на своїй земельній ділянці паркан, чим перекрила цей проїзд і унеможливила доступ транспортних засобів та сільськогосподарської техніки до їх земельних ділянок. Внаслідок таких дій вони позбавлені можливості виорати городи, завезти будівельні матеріали тощо, тобто позбавлені можливості вільно користуватися належними їм ділянками. Вони неодноразово звертались до відповідачки з проханням встановити безоплатний сервітут площею 77 кв.м для облаштування проїзду, але відповідачка категорично відмовила.

Також вказали, що на підставі численних звернень мешканців с.Крюківщина рішенням сільської ради від 01 жовтня 2015 року вирішено вилучити у відповідачки для суспільних потреб, а саме проходу та проїзду суміжних землевласників частину земельної ділянки площею 77 кв.м, яка є проїздом і відповідно до ст. 83 ЗК України не може передаватись у приватну власність. Але постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову сільської ради було відмовлено, бо сільрада не обгрунтувала необхідності улаштування на місці наявного проїзду саме дороги, як об'єкта транспортної інфраструктури.

Оскільки ними вичерпано всі можливості встановлення проїзду у добровільному порядку, в тому числі шляхом укладення відповідного догвоору вважали, що спір має бути вирішений у судовому порядку.

Після проведення у справі судової земельно-технічної експертизи, уточнили вимоги і просили суд встановити безстроковий та безкоштовний земельний сервітут, який обмежений лініями розподілу: від точки «13» лінія розподілу довжиною 4,63 м проходить в точку «1»; від точки «1» лінія розподілу довжиною 11,48 м проходить в точку «2»; від точки «2» лінія розподілу довжиною 10,54 м проходить в точку «З»; від точки «З» лінія розподілу довжиною. 6,90 м проходить в точку «4»; від точки «4» лінія розподілу довжиною 2,27 м проходить в точку «5»; від точки «5» лінія розподілу довжиною 4,24 м проходить в точку «6»; від точки «6» лінія розподілу довжиною 15,65 м проходить в точку «7»; від точки «7» лінія розподілу довжиною 3,89 м проходить в точку «8»; від точки «8» лінія розподілу довжиною 14,63 м проходить в точку «9»; від точки «9» лінія розподілу довжиною 5,99 м проходить в точку «10»; від точки «10» лінія розподілу довжиною 8,95 м проходить в точку «11»; від точки «11» лінія розподілу довжиною 10,64 м проходить в точку «12»; від точки «12» лінія розподілу довжиною 13,76 м проходить в точку «13» - щодо земельної ділянки площею 0,0003 га (3 кв.м.) у вигляді надання права проїзду (проходу) всіх видів транспортних засобів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до належних їм земельних ділянок, що знаходяться по АДРЕСА_1 через земельну ділянку, загальною площею 0,1932 га, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_5 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2, яка обмежена лініями розподілу: від точки «5» лінія розподілу довжиною 4,24 м проходить в точку «6»; від точки «6» лінія розподілу довжиною 0,89 м проходить в точку «15»; від точки «15» лінія розподілу довжиною 0,68 м проходить в точку «16»; від точки «16» лінія розподілу довжиною 3,10 м проходить в точку «17»; від точки «17» лінія розподілу довжиною 0,68 м проходить в точку «5».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі,посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Скаргу мотивує тим, що позивачі не довели неможливість задовольнити свої потреби у проїзді будь-яким іншим способом. Навпаки, висновок експерта у справі передбачає варінт встановлення сервітуту на земельну ділянку ОСОБА_4 розміром 6 кв.м. для організації проїзду до земельних ділянок позивачів, а такий сервітут є найменш обтяжливим для неї і не буде зачіпати її інтересів.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення, правомірно задоволив позов і встановив сервітут, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконне.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник адвокат ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що права позивачів на вільний проїзд до належних їм земельних ділянок є обмеженими через недостатню ширину проїзду в межах земельної ділянки ОСОБА_2, а відтак позовні вимоги щодо необхідності встановлення земельного сервітуту є обґрунтованими.

При цьому суд виходив з того, що встановлення сервітуту на належну відповідачці земельну ділянку розміром 3 кв.м. є найменш обтяжливим.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до положень ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ч.1). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ч.4).

Відповідно до положень ст.99 ЗК України власники або землекористувачі ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, в тому числі сервітуту, який надає право проходу та проїзду на велосипеді чи проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_2 є суміжними землевласниками по АДРЕСА_1 Зокрема ОСОБА_3 належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 - по АДРЕСА_3, ОСОБА_5 - по АДРЕСА_4, ОСОБА_6 - по АДРЕСА_3, ОСОБА_2 - по АДРЕСА_5

Також судом встановлено, що відповідачка на належній їй земельній ділянці по АДРЕСА_5 яка включає в себе частину проїзду до земельних ділянок позивачів, встановила паркан, чим перекрила цей проїзд і унеможливила доступ транспортних засобів та сільськогосподарської техніки до їх земельних ділянок.

Між сторонами склалися неприязні і напружені стосунки, тривалі судові спори.

18 Липня 2013 року на підставі рішення Крюківщинська сільська рада затвердила генеральний план села Крюківщина і надала рішенням від 09 квітня 2015 року №14/19 дозвіл на розробку детального плану території садибної житлової забудови на земельних ділянках загальною площею 1,5 га в межах с. Крюківщина по вулиці Балукова та провулку Кірова.

19 вересня 2015 року комісією Крюківщинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин було прийнято рішення про необхідність вилучення для суспільних потреб у ОСОБА_2 частини земельної ділянки (проїзду) по АДРЕСА_5 розміром 0,0077 га.

Через відмову ОСОБА_2 надати згоду на вилучення в неї земельної ділянки, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась до суду з позовом. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Крюківщинської сільської ради до ОСОБА_2 про примусове відчуження земельної ділянки для суспільних потреб, оскільки звернувшись з цим позовом, сільська рада нормативно не обґрунтувала та документально не підтвердила узгодження у встановленому законодавством порядку необхідності улаштування на місці наявного проїзду саме дороги як об'єкту транспортної інфраструктури.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на відсутність підстав для вилучення ділянки, а також доведеність факту порушення прав позивачів щодо використання своєї власності і для задоволення їх потреб у вільному використанні власності шляхом організації проїзду, які не можуть бути задоволені іншим способом, суд задоволив вимоги і встановив земельний сервітут на належну відповідачці ділянку розміром 3 кв.м. для організації проїзду.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачі мають можливість задовольнити свої потреби у проїзді у інший спосіб, зокрема встановлення сервітуту на земельну діллянку ОСОБА_4 розміром 6 кв.м., що не буде обтяжливим для скаржника і не буде зачіпати її інтересів не грунтуються на матерілах справи і вимогах закону.

У висновку експерта №1-16/08 від 16 серпня 2017 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного експертами Українського центру судових експертиз надані два варіанти встановлення сервітуту для влаштування проїзду до земельних ділянок позивачів: варіант 1 - встановлення сервітуту на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,0003 га (3 кв.м); варіант 2 - встановлення сервітуту на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,0006 га (6 кв.м).

З проведеної експертизи та матеріалів справи встановлено, що ширина проїзду становить 4,20м, 3,95м, 3,89 м, в частині земельної ділянки ОСОБА_2 - 2,74 м. Дана обставина не заперечувалась сторонами в судовому засіданні. З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що між сторонами склались неприязні та напружені стосунки, тривали судові спори.

При обранні варіанту встановлення сервітуту суд першої інстанції вірно врахував як загальну площу земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_2, так і площу запропонованого експертом сервітуту. Також суд першої інстанції вірно врахував конфігурацію проїзду, а саме, що при встановленні сервітуту на земельну ділянку ОСОБА_2 він є фактичним продовженням дороги після земельної ділянки ОСОБА_6

Доводи скаржника, що вона приватизувала земельну ділянку на законних підставах не стосуються предмета спору, поскільки позивачі не оспорюють правомірність приватизації відповідачкою ділянки, а просять встановити сервітут.

Посилання скаржника на те, що встановлення сервітуту є фактичним відібранням земельної ділянки та унеможливить її використання, що істотно порушить її права як власника, безхпідставні, оскільки право власності на земельну ділянку розміром 3 кв.м залишається за ОСОБА_2, а у справі відсутні будь-які докази на підтвердження використання саме цих 3 кв.м як город.

З огляду на те, що площа сервітуту є незначною, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права власника ОСОБА_2 будуть найменш обтяжені.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: