КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/89/2018 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА
13 листопада 2018 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С..
за участю секретаря: Топольського В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-
В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він працював у відповідача на посаді керівника групи нетехнічного обстеження. З 29.05.2017 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом в військову частину НОМЕР_1 , який укладений на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 року № 29-РС позивач зарахований до списків особового складу частини. Разом з тим, наказом за підписом менеджера (управителя) з персоналу відповідача від 23.06.2017 року № 16 к/у позивача з 26.05.2017 року звільнено з посади керівника групи нетехнічного обстеження на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом або вступом на військову службу. Оскільки позивач, посилаючись на положення ч.3 ст. 119 КЗпП України своє звільнення вважає незаконним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Позивач просив: визнати його звільнення на підставі наказу за підписом менеджера (управителя) з персоналу відповідача від 23.06.2017 року № 16 к/у, неправомірним та скасувати його;
поновити його на посаді керівника групи нетехнічного обстеження відповідача;
стягнути з відповідача на його середній заробіток за час вимушеного прогулу;
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково.
Визнано звільнення ОСОБА_2 на підставі наказу за підписом менеджера (управителя) з персоналу Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» від 23 червня 2017 року № 16 к/у, неправомірним та скасувано його.
Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника групи нетехнічного обстеження Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» з 27 червня 2017 року.
Стягнуто з Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 920 грн. 24 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.
Стягнуто з Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна». звернулась до суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що суд не врахував того, що воєнний стан в Україні або в окремих її місцевостях не запроваджувався, тому на віськову службу, що розпочалась 29.05.2017 не мають розповсюджуватисьгарантії збереження місця роботи і середньої заробітної плати передбачені ст. 119 КЗпП.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами;
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів
3) показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 відбулось із порушенням вимог трудового законодавства, а тому його трудові права підлягають захисту, крім того суд зазначив, що у зв`язку із незаконним звільненням позивача, йому була завдана моральна шкода.
Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач уклав контракт на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у разу виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 року № 29-РС позивач зарахований до списків особового складу частини.
Наказом за підписом менеджера з персоналу БО «БФ «ХАЛО ТРАСТ УКРАЇНА від 23.06.2017 року № 16 к/у позивача з 26.05.2017 року звільнено з посади керівника групи нетехнічного обстеження на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом або вступом на військову службу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України", зокрема, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ж ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.
Указом виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, прийняте в межах конституційних повноважень рішення про часткову мобілізацію військовослужбовців строком на 45 діб.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що з дня публікації Указу, тобто з 18.12.2014 року почався особливий період, рішень про закінчення якого на час розгляду справи Президент не приймав.
Указами Президента від 06.05.2014 року, від 21.07.2014 року та від 14.01.2015 року оголошувалася часткова мобілізація військовослужбовців в декілька черг, які були в подальшому звільнені в запас.
Останнє рішення про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації, було прийняте Указом Президента України № 441/2016 від 26.09.2016 року.
Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу після видачі цих Указів Президент не приймав.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, особливий період не завершився, а відтак, позивач має гарантії відповідно до зазначеної норми трудового права, зокрема, на збереження місця роботи, посади та середнього заробітку.
Доводи апеляційної скарги, щодо завершення особливого періоду, посилання відповідача на інформацію в соцмережах, яка містить інформацію про можливе проведення демобілізації колегія суддів не може визнати як належні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Окрім іншого, відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
З огляду на вищенаведене, суд правильно прийшов до висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_2 .
Крім того, апеляційна скарга не містить доводів на спростування даних позовних вимог.
Судом повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: