Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2018 Справа №607/12713/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_5 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» про поділ майна подружжя, визначення розміру частки у ньому та зняття арешту ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» у якому просить провести поділ майна, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на частку у квартирі, що знаходиться за адресою: просп. С.Бандери, 86/56 в м. Тернополі, у розмірі 32% (що в грошовому еквіваленті складає 134 768 грн.) та провести поділ спільного майна подружжя - рухомого майна: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а також зняти арешт із майна, яке належить йому на праві власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він з 1977 року із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. У 2009 році ОСОБА_6 взяла у позику у його дружини грошові кошти. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду було стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 314 456,54 гривень заборгованості за договором позики від 27.04.2014 р. та 2 670,46 гривень судового збору. Дане судове рішення звернуто до виконання. 10.08.2017 р. державним виконавцем Тернопільського міського відділі ДВС було винесено постанову про опис та арешт майна (квартири, у якій проживає позивач разом із дружиною, і рухомого майна, яке в ній знаходиться). Дружина позивача ? частину спірної квартири, що знаходиться за адресою пр. Ст. Бандери, 86/56, м. Тернопіль, успадкувала після смерті своєї матері у 2015 році. Інша частина квартири була їй безоплатно передана у власність шляхом приватизації у 1996 році. Положення п.4 ч.1 ст.57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набрало законної сили 13 червня 2012. Однак, Законом України «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 р. №2913-VI було доповнено обєкти спільної сумісної власності подружжя земельними ділянками та квартирами, одержаними безоплатно (тобто в результаті приватизації). Позивач вважає, що ? частка квартири, яка знаходиться за адресою пр. Ст. Бандери, 86/56 в м. Тернопіль, є обєктом спільної сумісної власності і виходячи з положень СК України, а тому половина вказаного майна належить йому, як частка у спільній сумісній власності подружжя. Крім того вказує, що після смерті матері його дружини, за період з 2015 по 2016 р. за спільні кошти був проведений ремонт квартири за адресою: пр. С. Бандери, 86/56 в м. Тернополі, на що затрачено 115 000 грн. Крім цього зазначив, що рухоме майно, яке описане державним виконавцем, було придбане за спільні кошти сім»ї. Зокрема, позивач особисто придбав пральну машину-автомат, газову колонку та прилади до неї, а також оплатив встановлення металопластикових вікон на балконі та кухні, придбав меблі в вітальню: стінка «Нео-2»-6000 грн. та м'який куток - 5000 грн.;меблі в спальню мякий куток 4 000 грн. та шафу-купе 4500 грн.; журнальні столики - 2шт. 2 700 грн.; меблі в коридор - 1200 грн.; меблі.в кухню - 5748 грн.; монтаж меблів (кухня)-1000 грн.; купівля обладнання в кухню: газова поверхня, мікрохвильова піч та електрична духовка 6 670 грн. Квартира істотно збільшилася у вартості в результаті вкладення в капітальний ремонт спільних коштів, а тому, окрім ? частки квартири (25%), яка має належати позивачу в результаті приватизації квартири його дружиною, вважає, що йому має належати частка квартири співвідносна з вартістю квартири і вкладеними в її ремонт коштами. Таким чином, позивач вважає, що загальна сума його частки в спірній квартирі складає 32 відсотки (що в грошовому еквіваленті дорівнює 134 768 грн.). Крім того, вважає, що описане державним виконавцем наявне в квартирі майно, загальною вартістю 6 300 грн., набуте за час шлюбу за спільні кошти, а тому є обєктом спаільної сумісної власності та належить їм в рівних частках по 1/2, що в грошовому еквівалентів складає 3 150 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_6 та Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Новий», які є стягувачами у виконавчому провадженні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області подав письмові пояснення щодо позову відповідно до яких вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. При цьому, зазначивши, що на виконанні перебуває ВП №54476914 згідно виконавчого листа № 607/144/16-ц від 29.06.2017 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_2 користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 314 456,54 грн. Державним виконавцем встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику належить квартира загальною площею 45,5 кв.м., за адресою вул. Ст. Бандери, 86/56, м. Тернопіль, будь-яких інших власників чи співвласників в даному документі не зазначено. 16.08.2017 р. державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника шляхом виходу за адресою: вул. С.Бандери, 86/56 в м. Тернополі. В результаті вжитих державним виконавцем заходів проведено опис належного боржнику майна, а саме: квартири за вище вказаною адресою, що підтверджується постановою про опис та арешт (коштів) боржника від 16.08.2017 року, а також рухомого майна у зазначеній квартирі. ОСОБА_2 була присутня при проведенні опису та арешту майна, жодних зауважень щодо проведення виконавчих дій з її сторони не було, інформації щодо володіння даним майном разом з іншими особами не надавала. Станом на 06.03.2018 р. рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 заборгованість в сумі 314 456,54 грн. не виконано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача публічне акціонерна товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» подав письмові пояснення відповідно до яких вказав, що з 01.09.2017 року зазначений банк перебуває в стані припинення (ліквідації), відповідно до рішення НБУ від 31.08.2017 р. за №562. На підставі кредитного договору № 1993207/01 від 26.11.2007 р. ФОП ОСОБА_1 отримав у АКБ «Новий» кредит у розмірі 35 000,00 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2013 р. із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору № 1993207/01 від 26.11.2007 р. у сумі 35 541,53 грн. На підставі кредитного договору № 2685508/01 від 09.06.2008 р. ФОП ОСОБА_2 отримала у АКБ «Новий» кредит у розмірі 35 000,00 грн. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2013 р. із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 47 784,57 грн. та судового збору у сумі 1 720,50 грн. На виконання вказаних рішень судами видані виконавчі документи. На даний час боржниками ОСОБА_1, ОСОБА_2 борг перед АКБ «Новий» не погашено.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 в судове пояснень щодо позову не подавала.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2018 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та проти їх задоволення не заперечила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області в судовому засіданні вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав зазначених у поданих письмових поясненнях.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Новий» вважає, що слід врахувати при вирішенні позову майно, яке придбавалось позивачем під час проживання його у шлюбі із відповідачем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

22 січня 1977 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Свідоцтво про укладення шлюбу І-Ид №302370, видане 22.01.1977 р. ОСОБА_5 міським відділом ЗАГС).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 серпня 1996 року ОСОБА_5 міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням від 24 липня 1996 року №14374, квартира, яка знаходиться за адресою: проспект С.Бандери, 86/56 в м. Тернополі, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_2. Зазначене нерухоме майно набуто у власність даними особами шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАО №236696 від 14.09.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна своєї матері, померлої 30 листопада 2014 року ОСОБА_8, а саме ? частки квартири №56 про проспекту С.Бандери, 86 в м. Тернополі.

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54476914 з примусового виконання виконавчого листа №607/144/16-ц, виданого 29.06.2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 314 456,54 грн. та судового збору в сумі 2 670,46 грн.

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника, якою, в рамках виконавчого провадження №54476914, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

16 серпня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно квартиру по просп. С.Бандери, 86/56 в м. Тернополі, загальною площею 45,5 кв.м., житловою 23,6 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2.

Також, 16 серпня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на наступне майно: телевізор марки «JVC», мікрохвильову піч марки «Sharp», електричну духовку марки «Saturn», витяжку марки «Ardo», пральну машинку марки «Ariston», стінку темно-коричневого кольору марки «Нео-2».

Згідно акту визначення вартості майна від 17 серпня 2017 року, складеного головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, загальна вартість описаного майна складає 6 300 грн., а саме: телевізор марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильову піч марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричну духовку марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжку марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральну машинку марки «Ariston» вартістю 1 900 грн., стінка темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що рухоме майно, а саме телевізор марки «JVC», мікрохвильова піч марки «Sharp», електрична духовка марки «Saturn», витяжки марки «Ardo», пральної машинки марки «Ariston», стінка темно-коричневого кольору марки «Нео-2» була придбана сторонами у справі під час шлюбу. Крім цього, зазначили, що позивач ОСОБА_1 під час шлюбу проводив ремонт квартири.

Як вбачається із квитанції про оплату від 20.02.2015 року, міні піч «Saturn» придбано 20.02.2015 року за суму 999 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 57 СК України, житло набуте одним з подружжя, за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Згідно ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В силу вимог п.4 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

В силу вимог ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пунктах 4, 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. №6 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_5 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» слід задовольнити частково. При цьому суд вважає, що слід провести поділ спільного майна подружжя, а саме рухомого майна: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston» вартістю 1 900 грн., стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку у зазначеному рухомому майні. Тако, суд вважає, що слід зняти арешт із 1/2 частки зазначеного рухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 16 серпня 2017 року у межах виконавчого провадження №54476914 щодо примусового виконання виконавчого листа №607/144/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 29 червня 2017 року. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та проводячи поділ майна подружжя, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу майна, яке є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання його права власності на частку у квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 32 відсотки не підлягає до задоволення, оскільки позивач не надав суду доказів, які б підтверджували те, що внаслідок проведеного ремонту спірного житла воно істотно збільшилось у його вартості, а також тих, які б підтверджували первинну його вартість до проведеного позивачем ремонту. При цьому, суд не приймає до уваги надані позивачем докази, які на його думку свідчать про істотне збільшення вартості зазначеного нерухомого майна, а саме накладних про купівлю будівельних матеріалів, плитки, а також іншого обладнання, оскільки доказів, що саме вони були використано на ремонт зазначеного об»єкту нерухомості останній суду не надав.

Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст..141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь позивача 640 грн. сплаченого ним судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 69, 70 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_5 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» про поділ майна подружжя, визначення розміру частки у ньому, зняття арешту - задовольнити частково.

Провести поділ спільного майна подружжя - рухомого майна: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston» вартістю 1 900 грн., стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Зняти арешт із 1/2 частки рухомого майна, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston» вартістю 1 900 грн.,, стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень, яке належить ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 16 серпня 2017 року у межах виконавчого провадження №54476914 щодо примусового виконання виконавчого листа №607/144/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 29 червня 2017 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. сплаченого ним судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_12