КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/4495/17-ц Головуючий у суді І інстанції Українець В.В.
Провадження № 22-ц/824/490/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 4 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

18 березня 2014 року вони виявили, що внаслідок прихованого джерела вологи, що надходить із сусідньої квартири НОМЕР_1 власником якої є ОСОБА_5, у кімнаті їх квартири пошкоджено паркет та плінтуси.

Була створена комісія ОСББ, члени якої оглянули приміщення квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_1. У квартирі НОМЕР_1 були виявлені вологі стіни та грибок, який утворився на стінах, проте голова комісії акт огляду не надав.

19 березня 2015 року комісією у складі голови правління ОСББ, виконуючого обов'язки керуючого будинком ОСОБА_6 та сантехніка ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_3 та мешканця квартири НОМЕР_1 ОСОБА_8 повторно був проведений огляд квартири за фактом залиття.

В акті комісії ОСББ від 19 березня 2015 року вказано, що в журналі проведення сантехнічних ремонтів сантехніком ОСОБА_7 зазначено, що 26 листопада 2014 року був проведений ремонт в квартирі НОМЕР_1 а саме заміна пошкодженого різьбового установчого пластика подачі холодної води на умивальнику у ванній кімнаті, через який просочувалась вода.

З акту комісії ОСББ від 24 листопада 2016 року вбачається, що до 26 листопада 2014 року волога довготривалий час просочувалась в квартиру НОМЕР_2 з ванної кімнати квартири НОМЕР_1. У результаті поступового намокання фанери (підложка) та паркету зовнішній вид паркету був зіпсований.

Позивачі вказали, що звернулись до ФОП ОСОБА_9 для проведення ремонтних робіт у квартирі. Згідно з актом виконання робіт від 6 грудня 2016 року ремонтні роботи були виконані на суму 19 263,47 грн.

На період проведення ремонтних робіт вони змушені були орендувати житло, витрати на що за період з 19 листопада 2016 року по 2 грудня 2016 року склали 10 800 грн.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільного відшкодування завданих збитків, позивачіпросили суд стягнути з неї на свою користь 30 063,47 грн. на відшкодування майнової шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9 631,73 грн. майнової шкоди, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 280 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 9 631,73 грн. майнової шкоди, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 280 грн. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в незадоволеній його частині, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що в період з 19 листопада 2016 року по 2 грудня 2016 року позивачі були змушені виїхати зі своєї квартири, оскільки ремонтні роботи із заміни паркету не дозволяли їм проживати у ній, тому що демонтаж частини паркету, потім його встановлення, шліфування та покриття лаком потребувало переміщення меблів, накриття їх плівкою, а лакування паркету мало наслідком наявність стійкого запаху клею та лаку, що не дозволяв знаходитись у приміщенні.

Тому на період проведення ремонтних робіт позивачі були змушені орендувати житло. Витрати позивачів на оренду квартири з 19 листопада по 2 грудня 2016 року склали 10 800 грн., що підтверджуються договором оренди та квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Вищевказані документи були долучені до позовної заяви та в судовому засіданні були надані пояснення щодо причинно-наслідкового зв'язку між залиттям квартири з вини відповідача та необхідністю оренди житла на період проведення ремонтних робіт у зв'язку з негативним впливом на здоров'я лаку та клею, за допомогою яких було здійснено відновлення паркету.

Однак, судом першої інстанції необгрунтовано було не взято до уваги факт оплати позивачами за оренду житла і ухвалено рішення про стягнення на користь кожного з позивачів по 9 631,73 грн., тобто тільки вартість проведених ремонтних робіт.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в незадоволеній частині позову про стягнення витрат на оренду житла.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав того, що вона є неналежним відповідачем, оскільки квартирою користується її син, а також за недоведеністю позовних вимог.

По суті доводів апеляційної скарги вказала, що розмір пошкодження паркету становив не більше 2,8 кв. м., тому такий розмір необхідного ремонту, з урахуванням того, що квартира АДРЕСА_2 є багатокімнатною, не обов'язково потребує переїзду мешканців, а якщо вони і знімали іншу квартиру розміром 106 кв. м в якийсь період, то лише з власних міркувань, а не з міркувань доцільності або крайньої необхідності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 113 кв. м, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 21 серпня 2002 року.

Зазначена квартира придбана позивачами під час перебування у зареєстрованому 9 липня 1983 року шлюбі, що свідчить про правовий режим майна як такого, що набуте у спільну сумісну власність подружжя в рівних частинах.

ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2007 року у справі № 2-1017/2007.

Позивачі зазначали, що 18 березня 2014 року ними було виявлено, що внаслідок прихованого джерела вологи, що надходить із сусідньої квартири НОМЕР_1 у кімнаті їх квартири пошкоджено паркет та плінтуси.

Із акту комісії ОСББ «Форум» від 19 березня 2015 року, що в журналі проведення сантехнічних ремонтів сантехніком ОСОБА_7 зазначено, що 26 листопада 2014 року був проведений ремонт в квартирі НОМЕР_1 - заміна пошкодженого різьбового установчого пластика подачі холодної води на умивальнику у ванній кімнаті, через який просочувалась вода. Довготривале просочування вологи в квартиру НОМЕР_2 з ванної кімнати квартири НОМЕР_1 по стяжці вздовж стіни було припинене 26 листопада 2014 року. Поступове намокання паркету в квартирі НОМЕР_2 призвело до його псування. Який час до вищевказаної дати ремонту надходила вода на стяжку підлоги в квартирах НОМЕР_2 та НОМЕР_1 виявити неможливо.

Згідно акту комісії ОСББ «Форум» від 24 листопада 2016 року, до 26 листопада 2014 року волога довготривалий час просочувалась в квартиру НОМЕР_2 з ванної кімнати квартири НОМЕР_1. У результаті поступового намокання фанери (підложка) та паркету зовнішній вид паркету був зіпсований.

Суд першої інстанції встановив, що залиття квартири позивачів відбулося з вини відповідача, яка в силу закону має нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду.

На підтвердження доводів позивачів щодо дійсного пошкодження майна від залиття суд взяв до уваги акт технічної експертизи та акт виконаних робіт, складені ФОП ОСОБА_9, відповідно до яких вартість відновлювальних робіт складає 19 263,47 грн., які були оплачені.

Проте суд відмовив у задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат за оренду житла у період виконання ремонтних робіт, оскільки останніми не надано доказів того, що залиття частини квартири та наслідки такого залиття унеможливлювали проживання та користування нею.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Обгрнтовуючи позовні вимоги, позивачі вказали, що на період проведення ремонтних робіт у залитій квартирі вони змушені були орендувати житло, витрати на що за період з 19 листопада 2016 року по 2 грудня 2016 року склали 10 800 грн., що підтверджуються договором оренди квартири від 19 листопада 2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 94 ФОП ОСОБА_10

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, з урахуванням встановлених обставин справи і вищевказаних вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат за оренду житла, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження того, що залиття частини квартири та наслідки такого залиття унеможливлювали проживання та користування належним чином.

При цьому колегія суддів враховує, що у квартирі позивачів була залита лише одна кімната, а квартира має три кімнати тазагальну площу 113 кв. м.Доказів щодо обов'язковості звільнення всього пошкодженого внаслідок залиття житлового приміщення на період проведення ремонтних робіт підлоги в одній кімнаті матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 4 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М.Кулішенко