30.01.2018 Єдиний унікальний номер 205/6541/17
Провадження № 2/205/935/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 січня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі
головуючого судді Шавули В.С.
за участю секретаря Романової А.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
06 жовтня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється бабусею неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає із нею та перебуває на її утриманні.
Батьки дитини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із дитиною не проживають, не приймають участь у її вихованні та утриманні, не цікавляться її здоров'ям та розвитком, матеріальної допомоги не надають.
За ОСОБА_4 утворилась заборгованість по сплаті аліментів на дитину, яка складає більше ніж 82 000,00 грн.
Вихованням, утриманням та розвитком дитини займається позивачка, у зв'язку із тим, що батьки дитини не виконують своїх батьківських обов'язків, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивачка просить суд, позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відношенні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позивач в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25).
Відповідачка - ОСОБА_4, у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавала.
Співвідповідач - ОСОБА_4, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавав.
Третя особа - орган опіки та піклування Новокадацької районної у м. Дніпрі ради в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник за довіреністю - ОСОБА_5, надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову підтримує (а.с.27).
У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.
Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання нею, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави.
З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 року у батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6).
Дитина зареєстрована та проживає із ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9) .
Мати дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, із дитиною не проживає близько трьох років, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її розвитком та навчанням, не піклується про стан здоров'я.
Батько дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, із дитиною не проживає починаючи з 2006 року, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її розвитком та навчанням, не піклується про стан здоров'я.
Також, встановлено, що із ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його доходу, щомісячно, що свідчить із довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 04.07.2017 року. Але, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання по сплаті аліментів, за ним утворилась заборгованість в сумі 82 646,04 грн. (а.с.11).
Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 1/14-211 від 02.10.2017 року (а.с.12-13), комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_4 батьківських праві відносно їх дитини - ОСОБА_2
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що батьки неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 та ОСОБА_4, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечують неповнолітню необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються із нею, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляються від виховання та утримання своєї дитини. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачами свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, у зв'язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_4 батьківських прав підлягають задоволенню.
У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Щодо вимоги про стягнення аліментів суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Враховуючи те, що із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), про що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 22 квітня 2006 року видано виконавчий лист №2-1572/2006 року.
В частині стягнення аліментів із батька дитини, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, так як на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з нього вже стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути у рівних частках з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1 409,60 грн., та на користь позивачки судовий збір в сумі 640,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 55, 124, 51 Конституції України, ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст. 67 ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 280-287 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений 09 лютого 2018 року.

Суддя В.С. Шавула