ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3129/17 Номер провадження 22-ц/814/152/18Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2018 року, постановлене суддею Кіндяком І.С.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

30.10.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.11.2007. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 102 956,78 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що банк пропустив строк позовної давності без поважних причин, а здійснене ним автоматичне списання коштів з іншого рахунку боржника без волевиявлення останнього не є добровільним погашенням боргу, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк позовної давності.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»), яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». /а.с.142-145/.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06.03.2018 по справі № 2120/12694/12, від 21.03.2018 по справі № 441/+569/17, від 28.03.2018 по справі №332/3802/14-ц, зазначає, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Оскільки картка відповідача була перевипущена і діяла до 30.11.2015, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

Зазначає, що суд першої інстанції не перевірив та не встановив строк дії картки, тоді як кредитна картка була перевипущена: 15.10.2009 (№054110), 28.12.2011 (№512104) зі строком дії до 30.11.2015 і цими картками відповідач користувалася.

Враховуючи строк дії останньої картки, вважає, що строк позовної давності не пропущено.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу. Доводи, викладені у апеляційній скарзі спростовує неналежністю доказів, наданих позивачем, які не можуть бути підставою для скасування судового рішення, та довільному тлумаченню змісту постанов Верховного Суду, висновки в яких зроблені щодо інших правовідносин, відмінних відправовідносин в даній справі. Просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, апеляційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що 27.11.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. Відповідно до заяви позичальника № PLXRRX11630026 банк надає строковий кредит у сумі 3 712,8 грн. на строк 10 місяців з 27.11.2007 по 27.09.2008, а позичальник сплачує за користування кредитом відсотки у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 107,67 грн. та одноразової фінансового інструменту в розмірі 618,8 грн.

На підставі вказаної заяви банк видав відповідачу кредитну картку типу «Кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1./а.с.9/

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, підписану позичальником 27.11.2007, договору визначено, що відсоткова ставка на залишок заборгованості становить 3,0% в місяць. /а.с.10/

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по вказаному кредитному договору становить 102 956,78 грн., з яких заборгованість за кредитом 7 343,83 грн., заборгованість за процентами 87 134,06 грн. Останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснила 05.11.2011. Інші платежі на погашення заборгованості здійснювалися банком на підставі автоматичного списання з інших рахунків відповідача. /а.с.5-8/

30.05.2018 представник відповідача подав до районного суду заяву про застосування строків позовної давності. /а.с.95-96/

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску банком строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Списання банком коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває строк позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, обгрунтування вимог новими твердженнями, про які в позові та в суді першої інстанції не зазначалося.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст.13 ЦПК України (ст.11 ЦПК в редакції, що діяла на час пред'явлення позову) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом спосіб.

Частиною другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язуються сприяти всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та у строки, встановлені законом або судом.

Сторона та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подавати докази разом з поданням позовної заяви (ч.ч.1,2 ст.83 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом строку дії картки, яка неодноразово перевипускалася, не заслуговують на увагу, оскільки про ці обставини банк від дня пред'явлення позову 30.10.2017 до дня подання апеляційної скарги не повідомляв та не надав доказів, що картка саме перевипускалася, а не видавалася інша з іншими умовами кредитування.

Між тим, із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.11.2007, яка є предметом позовних вимог, викладених у позові ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_2 здійснила самостійно погашення заборгованості 05.11.2013 на суму 207,42 грн. /а.с.7/. Погашення, здійснені 30.01.2015 на суму 5 292,97 грн. та 10.03.2015 на суму 300,00 грн. здійснені шляхом автоматичного списання банком з іншого рахунку. /а.с.9,46/. У виписці по карті «Кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 від 27.11.2007 вбачається, що нею ОСОБА_2 користувалася до 26.09.2011. /а.с.44/

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Висновки районного суду не суперечать висновкам Верховного Суду в постановах від 06.03.2018 по справі № 2120/12694/12, від 21.03.218 по справі № 441/569/17 та від 28.03.2018 по справі № 332/3802/14-ц, згідно яких перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається від несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.351, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 .11.2018.

Головуючий - суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак