Номер провадження: 22-ц/785/4633/18
Номер справи місцевого суду: 522/1126/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Цюри Т.В., Сегеди С.М.,

за участю секретаря: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, за участі зацікавленої особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання на території України за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року, -

встановив:

22.01.2018 року ОСОБА_2, у особі представника ОСОБА_3, звернувся з заявою до Приморського районного суду міста Одеси про встановлення факту постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У зв'язку з тим, що рішення по даній справі створить певні права та обов'язки суд залучив у якості зацікавленої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Рішенням Приморського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заявуОСОБА_2 та встановлюючи факт його проживанняна території України, районний суд виходив з того, що заявник в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, також без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати Посвідку на постійне проживання в Україні.

З таким висновком районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено,що заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Садибі Веселовського району СХТ Неклиновського району Ростовської області СРСР, що підтверджується копією Тимчасового посвідчення особи громадянина України (а.с.9), та посвідкою на тимчасове проживання (а.с.7).

Відповідно до пояснень ОСОБА_2, допитаного у якості свідка, в 1980 році з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 переїхав до міста Тореза, Донецька область, Україна, де вони разом проживали за адресою АДРЕСА_1, у тому числістаном на 24 серпня 1991 року.

В 1983 році у віці шести років ОСОБА_2 зарахований до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступені, з поглибленим вивченням хімії, м. Тореза Донецької області, яку закінчив у 1993 році, що підтверджується копією Атестата про повну загальну середню освіту, з додатком (а.с. 11, 12).

25 червня 1993 року після досягнення шістнадцятирічного віку Заявник отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України № 544, видане начальником торезького ГО УМВС України в Донецькій області.

На даний час Заявник здійснює канонічну діяльність у Свято-Успенському чоловічому монастирі Одеської єпархії Української Православної Церкви.

Без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати Посвідку на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, а6о мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що резолютивна частина ухвали Приморського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року містить вираз «Про час і місце підготовчого засідання повідомити учасників у справі», проте не може погодитися із апелянтом про те, що на 01 березня 2018 року районним судом було призначено підготовче судове засідання, оскільки із тексту ухвали вбачається, що мова йшла фактично про розгляд справи по суті. Апеляційний суд приходить до висновку, що районним судом було допущено описку в резолютивній частині ухвали Приморського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року.

Доводи апелянта про те, що розгляд справипо суті відбувся з порушенням норм процесуального права, так як зацікавлена особа - ГУ ДМС України в Одеській області не була присутня під час розгляду справи, тоді як остання не заявляла клопотань про розгляд справи без її участі, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, як вбачається із відбитку штемпеляГУ ДМС України в Одеській області на супровідному листі Приморського районного суду, яким заявнику та зацікавленій особі направлялася ухвала про відкриття провадження від 31 січня 2018 року, що містила дані про місце, дату і час судового розгляду справи, ГУ ДМС України в Одеській області отримало вказану ухвалу 08.02.2018 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із районним судом та вважає, що зацікавлена особа ГУ ДМС України в Одеській області була належним чином повідомлена про місце, дату і час судового розгляду, разом з тим, заяв про причини неявки та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавала.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд Одеської області прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра