Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2477/18
Р І Ш Е Н Н Я

26.10.2018 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Василенко О.Г.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, завданої приниженням честі та гідності, посилаюсь на те, що сторони із 14 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 10 вересня 2010 року в них народилась донька ОСОБА_4. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2011 року шлюб розірвано. Між сторонами виник спір щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 у цивільній справі 711/3776/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1А було задоволено частково. Зокрема суд зобовязав ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні батька із донькою ОСОБА_4 та визначив способи участі ОСОБА_1А у вихованні та спілкуванні із дитиною. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.02.2016 та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При розгляді справи №711/3776/15-ц в апеляційному суді, ОСОБА_3 вигадала причину незгоди із рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 нібито розбещував доньку ОСОБА_4. Однак, апеляційний суд із даними доводами не погодився.

Незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач рішення суду не виконує, при спробах відвідати доньку, ОСОБА_3 у присутності сусідів, працівників поліції та співробітників служби у справах дітей та інших свідків ображає ОСОБА_1, називаючи педофілом.

Взяти дочку на побачення відповідно рішення суду позивач мав змогу тільки за допомогою поліції і лише кілька разів. Після чого ОСОБА_3 вирішила зганьбити його честь і гідність звернувшись до засобів масової інформації, а саме до телеканалів «Вікка» та «СТБ», повідомивши що він за допомогою поліції викрав у неї доньку з метою розбещення. Також вона звернулась з цього приводу до громадських організацій, зокрема до ГО «Народний контроль», надаючи своєму наклепу публічного розголосу. Він намагався залагодити конфлікт із колишньою дружиною за допомогою Державного центру допомоги сімї та молоді, як було рекомендовано Службою у справах дітей, але ОСОБА_3 категорично відмовилась від співпраці з центром.

За таких обставин позивач вважав, що ОСОБА_3М намагається зганьбити не тільки його честь і гідність, а й честь і гідність їх доньки на забаганку власним інтересам.

ОСОБА_3 неодноразово публічно поширювала інформацію про те, що ОСОБА_1 начебто вчиняв неправомірні дії по відношенню до своєї доньки, висловлювала образи на його адресу і вказувала на те, що він є педофілом.

Позивач стверджував, що такі висловлювання спричиняють йому моральну шкоду, створюють стресову ситуацію, змушують його прикладати додаткових зусиль для захисту своєї честі та гідності, відстоювати і захищати їх в судовому порядку, а тому він був вимушений звернутись о суду з даним позовом. У грошовому виразі оцінив завдану йому моральну шкоду у 25 000 гривень, які просив стягнути із відповідача на свою користь.

Ухвалою від 03.04.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 23.05.2018 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.09.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, - адвокат ОСОБА_5 підтвердили обставини, викладені у позові, та просили задовольнити позовні вимоги. Наполягали, що поширення відповідачем неправдивої інформації у службі в справах дітей, поліції, громадських організаціях, громадських місцях принизило честь та гідність позивача, та завдало йому значної моральної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, необхідності застосовувати позивачу додаткові зусилля для спростування інформації поширеної ОСОБА_3, створення негативної репутації позивача серед оточення. ОСОБА_1 вважав, що вся історія із тим, що він нібито є педофілом, була вигадана ОСОБА_3 з метою перешкодити йому у спілкуванні із дитиною та не виконувати рішення суду, яким визначено способи його участі у вихованні дитини.

Представником відповідача ОСОБА_3, - адвокатом ОСОБА_2 подано відзив на позов. Згідно із вказаним відзивом ОСОБА_3 та її представник, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали повністю. Вважали, що наведені позивачем обставини щодо розповсюдження відповідачем неправдивої інформації, що призвело до порушення честі та гідності позивача, не знайшли свого підтвердження, а вимога про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 25000 гривень є необґрунтованою. Позовна заява не містить відомостей про те, у який спосіб була поширена інформація, яка за твердженням ОСОБА_1 порушує його особисті немайнові права, із зазначенням часу й осіб, яким така інформація повідомлена, інших обставин, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин. Просила врахувати розяснення, що містяться у п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009. Окремо зазначала, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поширення будь-якої інформації відповідачем, яка б порушувала його немайнові права. Посилання позивача на моральні страждання у звязку із невиконанням відповідачем рішення Придніпровського районного суду №711/3776/15-ц вже було предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено рішення Придніпровського районного суду від 16.11.2017 року.ОСОБА_3 з метою підтвердження або спростування своїх побоювань щодо протиправної поведінки позивача відносно їхньої спільної дитини, зверталась до психологів, які у своїх висновках від 30.12.2015 та 31.07.2017 підтвердили факт фізичного контакту дитини та батька (ситуація спільного купання), що може свідчити про наявність сексуального розбещення батьком дитини. Також, 02.08.2017 відповідач з метою захисту прав своєї доньки, звернулась до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області із повідомленням про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України. За вказаною заявою зареєстровано кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, дії ОСОБА_3, спрямовані виключно на захист прав та інтересів своєї доньки, а тому такі дії не можна кваліфікувати як протиправні діяння. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення його прав, завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та вини відповідача в її заподіянні.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, - адвокат ОСОБА_2 підтримали заперечення проти позову викладені у відзиві та додатково зазначила, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Таким чином оспорювана позивачем інформація, звернення ОСОБА_3 до органу опіки та піклування, поліції, громадської організації «Народний контроль» не може вважатися неправомірними діями, оскільки в даному випадку мало місце реалізація відповідачем своїх конституційних прав. Щодо висловлювань відповідачки в присутності органів поліції та інших свідків, то позивачем не заявлялась вимога про спростування цих висловлювань, а чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за оціночні судження.

Суд, вивчивши заяви сторін по суті справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників

ОСОБА_1 та Паранько (попереднє прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між сторонами виник спір щодо способів участі батька у вихованні доньки ОСОБА_4, який був вирішений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015, що набрало законної сили, та яким зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, пояснила, що працює начальником Служби у справах дітей Черкаської міської ради і по роботі знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є батьками малолітньої доньки ОСОБА_4. ОСОБА_8 не давала можливості батьку проводити побачення із донькою, та у своїй письмовій заяві вказала, як причину таких дій те, що зі слів доньки батько вчиняє розпусні дії. В той же час на засіданнях комісії Служби у справах дітей, ОСОБА_3 не називала позивача педофілом та не застосовувала нецензурних висловів. Службі у справах дітей відомо, що ОСОБА_3 звернулася з цього приводу із заявою до поліції. Оскільки факт розбещення дитини та провина ОСОБА_1 не підтверджені відповідним рішенням суду, то Служба у справах дітей не враховувала ці доводи ОСОБА_3 при наданні висновку, щодо вирішення спору про участь батька у вихованні дитини. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсно було рекомендовано звернутися до психолога Центру соціальних служб для сімї, однак вони були вправі обрати для цього іншого фахівця.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що є товаришем ОСОБА_1 та у 2017 році був присутнім разом із ним в приміщенні Служби у справах дітей Черкаської міської ради, де мало б відбутися засідання з приводу побачень батька із дитиною. Зустрівшись у коридорі з ОСОБА_3, остання стала образливо висловлюватися на адресу ОСОБА_1 називаючи його педофілом, а крім того казала, що всі хто разом із позивачем теж педофіли. В цей час в коридорі перебували сторонні люди, але чи чули вони ці висловлювання ОСОБА_3 йому не відомо. Крім того у 2016-2017 роках він неодноразово приїздив до відповідачки разом із ОСОБА_1, який хотів взяти дитину для спілкування, проте ОСОБА_3 побачивши позивача одразу закривала двері та ігнорувала їх. За таких обставин ОСОБА_1 був вимушений викликати працівників поліції. Також до нього телефонували особи, які представлялися журналістами ТРК «Україна» із програми «Пусть говорят» та розпитували про дану ситуацію. Як він зрозумів то ініціатором звернення на телебачення був ОСОБА_1, який хотів вирішити ситуацію, що склалася.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що товаришує із ОСОБА_1 та у 2016-2017 роках був присутній разом з ним у приміщенні Служби у справах дітей в очікуванні проведення засідання комісії. При цьому чув, як ОСОБА_3 на емоціях називала ОСОБА_1 педофілом. Це вона робила в коридорі, де сиділи інші люди, які могли чути її висловлювання. Свої слова ОСОБА_3 пояснила тим, що ОСОБА_1 коли забирав до себе доньку чіплявся до неї. Також він був неодноразово присутнім, коли ОСОБА_1 приходив до ОСОБА_3 з метою забрати доньку за рішенням суду, проте ОСОБА_3 всіляко перешкоджала це зробити, ображала та чинила сварки. Він вважає, що це могли чути і працівники поліції, які приїжджали на виклик, і сусіди. Крім того йому телефонували із телебачення, однак він відмовився брати участь в будь-яких програмах з цього приводу. Зі слів редактора програми на телебачення звернулася ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_12, та бачив, як ОСОБА_1 приходив і стукав у двері. Деталі спілкування між сторонами йому невідомі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є матірю ОСОБА_3. У 2015 році ОСОБА_1 забрав дитину, а коли та повернулася додому то була налякана і неврівноважена.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що у 2015 році був активістом у м. Черкаси та членом громадської організації «Народний контроль». Тоді до нього зверталася велика кількість людей з різних питань. Зокрема до нього звернулася і ОСОБА_3, вказавши, що має підозру на те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 педофіл. Після чого він, з метою перевірки даної інформації, вивчав оточення ОСОБА_1, спілкувався безпосередньо із позивачем та дійшов висновку, що ОСОБА_1 за складом свого характеру не схильний до вчинення подібних дій. Наскільки йому відомо ОСОБА_3 зверталася з цього ж приводу і до поліції, і до психолога, і до інших активістів, і на телебачення.

У своїй письмовій заяві від 21.12.2015 до начальника Служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_7 (а.с. 49-50), ОСОБА_3 повідомила, що після побачень ОСОБА_1 з дитиною, малолітня донька ОСОБА_12 розповідала їй про випадок спільного купання з батьком у ванній кімнаті та сну в одному ліжку. ОСОБА_3 просила начальника служби у справах дітей взяти дану ситуацію під особистий контроль.

Згідно Довідки від 30.12.2015 виданої психологом Громадської організації «Альтера» ОСОБА_15, - ОСОБА_3 зверталась до практичного психолога щодо питання визначення прихильності до батька ОСОБА_1 їх спільної доньки ОСОБА_12 та характеру стосунків між батьком та дитиною. Під час рольової гри «Діти-батьки» дитина з власної ініціативи залучає до сюжету гри ситуацію фізичного контакту дитини та батька (а.с. 29).

Згідно Висновку психолога складеного 31.07.2017 кандидатом психологічних наук ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_3 (а.с. 31-34), - збереження внутрішнього сімейного конфлікту (між ОСОБА_1 та ОСОБА_3М.) може мати негативний вплив на подальший емоційний та особистісний розвиток малолітньої ОСОБА_4. Під час дослідження дитина розповіла психологу, що батько купався разом із нею у ванній кімнаті.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Черкаського відділу поліції із заявою, про проведення досудового розслідування за ч. 2 ст. 156 КК України, з приводу можливого вчинення розпусних дій відносно її доньки ОСОБА_1. Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.12.2017 зобовязано уповноважених осіб Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3, розпочати досудове розслідування та провести усі необхідні слідчі дії для встановлення істини по справі (а.с. 26).

З приводу бездіяльності допущеної, на думку ОСОБА_3, працівниками поліції, під час розгляду її заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідач зверталася до Уповноваженого Верховної ОСОБА_9 з прав людини.

За повідомленням від 04.01.2018 Представника уповноваженого з питань дотримання прав дитини, недискримінації та гендерної рівності, у кримінальному провадженні ініційованому ОСОБА_3, проводяться слідчі (розшукові) та процесуальні дії спрямовані на всебічне, повне та обєктивне дослідження обставин справи (а.с. 37).

Відповідно до ст. 297 ЦК України, - кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦК).

Згідно ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови №4 від 31.03.1995 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пунктах 15 та 18 Постанови №1 від 27.02.2009 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову (про захист честі та гідності), є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд погоджується із доводами ОСОБА_1, що викладені у заявах та зверненнях ОСОБА_3 до Служби у справах дітей, Черкаського відділу поліції та Громадської організації, підозри у вчиненні ним протиправних (розпусних) дій відносно своєї малолітньої доньки, є шокуючими, образливими, такими, що непокоять і зачіпають його честь та гідність.

Разом із тим, слід визнати, що у разі, якщо ОСОБА_3 дійсно отримала від своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 повідомлення про дії батька, що могли тлумачитися як розпусні, та повторення дитиною даних відомостей психологам ОСОБА_16 та ОСОБА_15, то така інформація була для відповідача не менш шокуючою і такою, що потребувала негайної перевірки та реагування.

Необхідно врахувати, що за законодавством України, розбещення неповнолітніх є злочином, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність статтею 156 Кримінального кодексу України.

Наявність або відсутність події та складу злочину має бути встановлена виключно в межах кримінального провадження.

Отже при розгляді цивільної справи, суд не уповноважений вирішувати питання чи були ОСОБА_1 вчинені дії зазначені у заявах та зверненнях ОСОБА_3, оскільки з цього приводу наразі триває досудове розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України, - батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

За таких обставин самі по собі звернення ОСОБА_3 до служби у справах дітей, поліції, уповноваженого з прав людини, психологів, громадської організації не можуть бути визнані неправомірними діями.

Суд не заперечує, що при особистому спілкуванні, ОСОБА_3 могла допустити емоційні висловлювання на адресу ОСОБА_1, про які повідомили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Погоджуючись із тим, що до набрання обвинувальним вироком суду законної сили особа вважається невинуватою, та що до цього часу ОСОБА_3 необхідно утриматися від подібних висловлювань, суд враховує що по своїй суті ці висловлювання носили не систематичний, емоційний характер та відтворювали зміст заяв ОСОБА_3 до служби у справах дітей, поліції, громадської організації, а тому не можуть тягнути за собою відповідальність у виді стягнення грошової компенсації моральної шкоди.

Разом із тим на час вирішення розглядуваної цивільної справи не існує жодного рішення суду, яким би було підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 розпусних дій відносно своєї доньки чи яким би обмежувались його батьківські права на участь у вихованні та спілкуванні із донькою ОСОБА_10.

Саме із цих обставин виходив і орган опіки та піклування надаючи висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, а також суди першої та апеляційної інстанції під час розгляду попередніх спорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільних справах №711/4188/17 та №711/3776/15.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що в усіх діях щодо доньки ОСОБА_10, вони повинні в першу чергу виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а не своїх власних.

За таких обставин розглянувши справу в межах позовних вимог, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із того, що оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК).

Щодо заявлених відповідачем витрат в сумі 4000 гривень на професійну правничу допомогу, то суд враховує наступне.

На підтвердження понесених витрат відповідача, суду надано Договір №26 про надання правової допомоги від 11.06.2018 між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 та квитанції від 11.06.2018 про сплату ОСОБА_3 на користь адвоката ОСОБА_2 коштів в сумі 4000 гривень за надання правової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, у тому числі із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (п.2 ч.4 ст. 137 ЦПК).

В той же час ОСОБА_3 не надано суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт (послуг).

За таких обставин суд не вбачає підстав для відшкодування заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 28, 40 Конституції України, ст. 154 Сімейного кодексу України, ст. 23, 269, 280, 297 Цивільного кодексу України, ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (НОМЕР_2, АДРЕСА_2) про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_17