П о с т а н о в а

Іменем України

28 березня 2018 року

справа № 761/19490/15-ц

провадження № 61-223 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3;

заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_4, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Пишний Артем Володимирович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М., від 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) Пишного А. В. про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що на виконанні ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 1997 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/2 частки від щомісячного заробітку на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 19 серпня 1997 року і до досягнення дітьми повноліття.

Частиною третьою статті 183 СК України передбачено, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У порушення вищевказаних вимог закону державний виконавець, виконуючи рішення суду, вчасно не зменшив розмір утримуваних з нього аліментів по досягненню дітьми повноліття, що призвело до безпідставного стягнення з нього зайвих коштів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року за його скаргою було визнано протиправними дії державного виконавця щодо утримання з нього зайвої суми аліментів та зобов'язано державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів, виходячи із тих розмірів, що визначені судовими рішеннями. Постановою від 19 листопада 2014 року державний виконавець визначив правильний розмір поточних аліментів відповідно до ухвали суду, проте не перерахував безпідставно нараховану заборгованість, яка стягується з нього до цього часу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень, просив суд: визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного A. B. щодо утримання з нього суми аліментів на утримання сина - ОСОБА_9 у розмірі 16,6 % від місячного заробітку; визнати протиправною бездіяльність державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного A. B. щодо невиконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2014 року про зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів; зобов'язати державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного A. B. припинити утримувати з нього аліменти на утримання сина - ОСОБА_9 у розмірі 16,6 % від місячного заробітку після 19 квітня 2015 року; скасувати постанову державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 19 листопада 2014 року; скасувати заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 30 006 грн 98 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Рибака М. А. від 18 липня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного А. В. щодо утримання з ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 1997 року суми аліментів на утримання ОСОБА_9 у розмірі 16,6 % від місячного заробітку після 19 квітня 2015 року протиправними. Визнано бездіяльність державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного А. В. щодо невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року про зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів у виконавчому провадженні протиправною. Зобов'язано державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного А. В. припинити утримувати з ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 1997 року аліменти на утримання ОСОБА_9 у розмірі 16,6 % від місячного заробітку після 19 квітня 2015 року. Скасовано постанову державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 19 листопада 2014 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не виконано вимоги частини третьої статті 183 СК України про зміну розміру аліментів у разі досягнення дитиною повноліття та судове рішення від 7 жовтня 2014 року в частині перерахунку зайво утримуваних зі скаржника аліментів, а також безпідставного стягнення з нього аліментів у розмірі 16,6 % від місячного заробітку після 19 квітня 2015 року, тобто дати набуття його сина - ОСОБА_9 повноліття.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_3 скасовано та постановлено в цій частині ухвалу нового змісту, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 в цій частині відмовлено. У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи в частині ухвалу районного суду та постановляючи в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що преюдиційним судовим рішенням зобов'язано старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві перерахувати розмір аліментів з травня 2013 року по квітень 2014 року, а не за інший період. Крім того, районний суд вийшов за межі своїх повноважень та скасував постанову державного виконавця, тоді як мав право лише зобов'язати державного виконавця вчинити певні дії. Також районний суд визнав протиправними дії державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Пишного А. В., хоча оскаржувані виконавчі дії вчиняв інший державний виконавець, який звільнився.

У касаційній скарзіОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалу районного суду залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов до помилкового висновку про те, що суд не має права скасовувати постанову державного виконавця, що суперечить частині другій статті 387 ЦПК України (2004 року), а також те, що неможливо визнати протиправними дії державного виконавця, який продовжує виконувати виконавче провадження, але не вчиняв оскаржувані виконавчі дії. Крім того, апеляційний суд не врахував положення частини третьої статті 183 СК України, яка імперативно зобов'язує зменшити розмір аліментів у разі досягненню найстаршою дитиною повноліття, у даному випадку сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 1 червня 2012 року по 19 листопада 2014 року, а за цей період з нього стягується аліментна заборгованість.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, у якій просить залишити ухвалу апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що державний виконавець вірно нарахував розмір аліментів згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року за період з травня 2013 року по вересень 2014 року і зменшив розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки, а бухгалтерія військово-медичного управління Служби безпеки України на власний розсуд, без жодних вказівок державного виконавця, розраховувала розмір стягнутих аліментів.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 1997 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/2 частки від щомісячного його заробітку на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 19 серпня 1997 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві щодо визначення розміру 25 % поточних аліментів, утримуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, на неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, неправомірними. Зобов'язано старшого державного виконавця ДВС Печерського РУЮ у м. Києві здійснити перерахунок розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, виходячи із розміру 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття, враховуючи суму зайво утриманих аліментів.

19 листопада 2014 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, за якою постановлено проводити щомісяця утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_3, після відрахування податків, а саме: 16,6 % - поточних аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму; 10 % - борг, який станом на 1 жовтня 2014 року становить 41 726 грн 51 коп.

Згідно з довідкою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 20 листопада 2014 року № 1793/17 заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів з 23 квітня 2010 року по 31 квітня 2014 року складає 41 726 грн 51 коп.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, оскільки син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, досягли повноліття, розмір аліментів державним виконавцем повинен визначатися за правилами частини третьої статті 183 СК України, незалежно від наявності для цього судового рішення, на що у порушення зазначених вимог закону апеляційний суд увагу не звернув.

У зв'язку із цим районний суду правомірно скасував постанову державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 19 листопада 2014 року, оскільки аліменти зайво стягувалися з 1 червня 2012 року по 19 квітня 2014 рік, тобто у період виповнення повноліття старшого сина, які мали бути зменшені до 1/3 частки. З моменту виповнення дочкою - ОСОБА_8 повноліття, 1 серпня 2013 року, аліменти мали бути зменшені до 1/6 частки. Непроведенням таких розрахунків були порушені майнові права боржника у виконавчому провадженні, які захищені силою закону, оскільки з нього неправомірно продовжується стягуватися аліментна заборгованість.

Посилання апеляційного суду на те, що до повноважень суду не відноситься скасування постанови державного виконавця суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження» та частині другій статті 387 ЦПК України (2004 року), згідно з якою у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Висновок апеляційного суду про те, що порушення у виконавчому провадженні, допущені попереднім державним виконавцем, а не Пишним A. B., у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, а тому скарга необґрунтована, суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та статей 383, 386, 387 ЦПК України (2004 року), оскільки саме той державний виконавець, який прийняв виконавче провадження до свого виконання, зобов'язаний усунути порушення прав сторін виконавчого провадження, що відповідає положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб;державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року скасувати, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк