Справа № 344/5283/18
Провадження № 22-ц/4808/141/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2, представника відповідача Нестеренко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватної виробничо-торгової фірми «Захід-Схід», третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та визнання права власності на автомобіль, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2018 року, ухваленого суддею Татаріновою О.А.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 23.04.2018 звернувся в суд із позовом, до Приватної виробничо-торгової фірми «Захід-Схід» (далі - ПВТФ «Захід-Схід»), третя особа Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та визнання права власності на автомобіль.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 квітня 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, із подальшими змінами, відповідно до якого він зобов'язався надати відповідачу 115 467 гривень протягом 1460 календарних днів з моменту підписання цього договору по потребі позичальника, а він зобов'язався повернути вказані кошти.

Однак, відповідач зобов'язань за договором виконав не повністю, не повернув кошти в розмірі 41417 гривень.

У відповідь на претензії щодо неповернення залишку боргу по договору позики, відповідач повідомив про неможливість повернення суми позики, мотивуючи скрутним фінансовим становищем, та запропонував у рахунок оплати суми позики передати автомобіль SKODA Fabia, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходився на балансі підприємства.

15.08.2011 року відповідач видав наказ про передачу даного автомобіля позивачу в рахунок погашення залишку заборгованості по договору позики, і передав автомобіль, що підтверджується актом приймання-передачі.

Даний автомобіль по даний час використовує для власних потреб та проводив відповідні технічні огляди.

Позивач вважає, що автомобіль є його власністю, оскільки придбав його у відповідача за договором купівлі - продажу, між ними попередньо була встановлена ціна, відповідач добровільно передав йому автомобіль у власність за залишкову заборгованість за договором позики в сумі 41417 гривень.

Вважає, що арешт, накладений 18.07.2018 року державним виконавцем на вказаний автомобіль по виконавчому провадженню про стягнення з відповідача заборгованості, є незаконним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до положень статті 655 ЦК України він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля, так як згідно письмової домовленості ПВТФ «Захід-Схід» передав автомобіль йому, а він сплатив відповідачу встановлену останнім ціну в сумі 41417 гривень, тому автомобіль знаходиться у його приватній власності. Фактично автомобіль приватною фірмою передано йому в рахунок погашення частини боргу за договором позики, тому набутий з підстав не заборонених законом.

Посилання суду на ту обставину, що автомобіль зареєстрований за ПВТФ «Захід-Схід» і перебуває у кредиті, не відповідає дійсності та спростовується його заявами та відповідями Національного Банку України та Промінвестбанку, долученими до апеляційної скарги. В судовому засіданні він та відповідач підтвердили ту обставину, що останній повністю виплатив кредит за автомобіль. Питання знаходження автомобіля в кредиті судом взагалі не досліджувалось.

Суд не взяв до уваги те, що відповідач визнав позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ПВТФ «Захід-Схід» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу задовольнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які доводи апеляційної скарги підтримали, представника відповідача, яка вимоги скарги визнала, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до поданих письмових доказів 29 квітня 2007 року між позивачем ОСОБА_1.(позикодавцем) та Приватною виробничо-торговою фірмою «Захід-Схід»(позичальником) був укладений договір позики 29-03/2007, згідно якого позикодавець зобовязався надати позичальнику через внесення коштів на розрахунковий рахунок позичальника 100 000 гривень протягом 1460 календарних днів з моменту підписання цього договору по потребі позичальника. Позичальник зобов'язався отримати позику, використати її за призначенням та повернути отриману позику протягом 1460 календарних днів від дня отримання позики згідно цього договору (а.с.8).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору позики 29-03/2007 від 29.04.2007 року сторони 20 вересня 2007 року збільшили розмір позики до 115 467 грн (а.с.9).

ОСОБА_1 зобовязання згідно Договору позики виконав повністю і вніс на рахунок ПВТФ Захід-Схід кошти в сумі 115 467 грн., що підтверджується вищезазначеними квитанціями, однак відповідач зобов'язання за договором позики не виконав - кошти в сумі 41417 гривень не повернув.

20 липня 2011 року ОСОБА_1 на адресу ПВТФ Захід-Схід направлялись претензії щодо неповернення боргу по договору позики в сумі 41417 грн. ( а.с.16).

15.08.2011 року ПВТФ Захід-Схід ОСОБА_1 надана відповідь про неможливість повернення суми позики та запропоновано у рахунок оплати суми позики передати автомобіль SKODA Fabia, який знаходиться на балансі підприємства. Цього ж дня директором ПВТФ Захід-Схід виданий наказ про передачу даного автомобіля, який знаходився на балансі підприємства, ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по договору позики від 29.04.2007 року та по акту приймання-передачі передано автомобіль ( а.с.17-19).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, власником вказаного автомобіля є ПВТФ «Захід-Схід», також у свідоцтві зазначено, що автомобіль перебуває в кредиті Промінвест-Банк (а.с.20).

Із постанови про опис та арешт майна боржника від 18.07.2017 року вбачається, що у Івано-Франківському міському відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ПВТФ «Захід-Схід» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 503 703 гривень заборгованості, тому 18.07.2017 року описано та накладено арешт на вказаний автомобіль (а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В обґрунтування позову позивач посилався не те, що в силу положень ч.1 ст.655 ЦК України придбав у відповідача автомобіль SKODA Fabia, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за договором купівлі продажу, так як між сторонами попередньо була встановлена ціна, відповідач добровільно передав позивачу автомобіль у власність, а позивач заплатив відповідачу встановлену ціну в сумі 41417 гривень, що є підставою для визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання за ним права власності.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Такою є правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15.

У даній справі позивач ОСОБА_1 та відповідач, який визнав позов, не надав доказів відповідного оформлення договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем. Із матеріалів справи вбачається, що вказаний автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем.

Отже, факт сплати коштів за автомобіль та передача автомобіля позивачу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття позивачем права власності на транспортний засіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі, про те, що суд не дослідив питання знаходження автомобіля в кредиті, колегія суддів вважає, що такі доводи не мають правового значення у даному спорі, оскільки сплата чи несплата кредиту за автомобіль жодним чином не змінює того факту, що власником спірного автомобіля залишається відповідач, між сторонами не було укладеного належно оформленого договору купівлі-продажу спірного автомобіля, як це передбачено законодавством. Суд першої інстанції відмову у задоволенні позову обґрунтував не перебуванням автомобіля у кредиті, а у зв'язку з неподанням належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами купівлі-продажу автомобіля. Крім цього згідно постанови державного виконавця від 18.07.2017 року арешт на спірний автомобіль накладено у зв'язку із наявністю у боржника ПВТФ «Захід-Схід» перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 503 703 гривень заборгованості, а не у зв'язку з перебуванням автомобіля у кредиті.

Користування позивачем автомобілем, його утримання та сплата страхових платежів за згодою відповідача, за відсутності встановленого законодавством порядку відчуження автомобіля також не може бути абсолютною підставою для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд не взяв до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, колегія суддівтакож відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у зв'язку з визнанням його відповідачем за наявності для цього законних підстав. Таким чином, визнання відповідачем явно безпідставного позову не створює для суду обов'язку щодо його задоволення. Крім того, Пленумом Верховного Суду України у п.24 Постанови №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). У цій справі визнання відповідачем позову суперечить закону, тому не може бути підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процессуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта