"05" січня 2018 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді САВЛУК Т.В.
за участі секретаря Бурячек О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів,
ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 просила змінити розмір аліментів з 750 (сімсот п'ятдесяти) гривень на 888,50 (вісімсот вісімдесят вісім гривень п'ятдесят копійок) та щомісячно стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Ленінське, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, на свою користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подання позовної заяви та до моменту досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати заперечення проти позову не скористався.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено та видано виконавчий лист.
Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця села Ленінське, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, непрацюючого, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 08 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі №755/12008/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з 350 грн. на 750 грн., які стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця села Ленінське, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. (а.с.10)

Виходячи з положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для соціального утримання дитини, а тому вона вимушена звернутись д осуду з даним позовом.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підстави для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Судом враховано те, що відповідач є особою працездатного віку, враховано вік дитини сторін по справі, щоденну потребу у забезпеченні її необхідним харчуванням і предметами вжитку, а також тих обставин, що медичних показань стосовно працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, доказів щодо непрацездатності чи обмеженої працездатності ОСОБА_2 за станом здоров'я суду не надано.

Крім того, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За таких обставин, суд вважає, що визначення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі, визначений позивачем, а саме 888,50 грн. щомісячно, є значно меншим ніж встановлений державою прожитковий мінімум на дитину, яку зобов'язаний утримувати відповідач, як батько, та призведе до порушення прав та інтересів дитини щодо забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, присуджених за рішенням суду є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.150, 180, 181, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів задовольнити.

Збільшити розмір аліментів присуджених за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі №755/12008/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з 750 грн. на 888,50 грн., які стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Ленінське, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, на свою користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подання позовної заяви та до моменту досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 11 січня 2018 року.

С у д д я