Справа № 190/987/17
Провадження №2/190/14/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. П`ятихатки

П`ятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді Митошоп В.М.,

за участі секретаря Пронської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходив військову службу в складі діючої армії в період часу з 15.11.1986 року по 08.05.1987 року, з 25.05.1987 року по 31.05.1987 року, з 01.08.1987 року по 20.04.1988 року. У 1987 році при участі в бойових діях у складі діючої армії в ДРА отримав поранення: контузія, струс головного мозку легкого ступеню, в подальшому також отримано захворювання гострий цистит. У 2014 році йому було первинно встановлено 3 групу інвалідності, причина якої є поранення отримане при виконанні обов`язків військової служби. У 2016 році при черговому огляді МСЕК 3 група інвалідності була підтверджена та залишена без змін. У зв`язку з цим він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я, тому просить стягнути з Міністерства оборони України 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в позові прохає відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії воєнного квитка - ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період часу з 15.11.1986 року по 08.05.1987 року, з 25.05.1987 року по 31.05.1987 року, з 01.08.1987 року по 20.04.1988 року (а.с.10-13).

Згідно копії довідки про проходження служби № 3715 від 29.10.2014 року виданої П`ятихатським об`єднаним районним військовим комісаріатом , ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 14.05.1986 року по 17.05.1988 року в В/ч НОМЕР_1 в складі діючої армії в період часу з 15.11.1986 року по 08.05.1987 року, з 25.05.1987 року по 31.05.1987 року, з 01.08.1987 року по 20.04.1988 року ( а.с.14).

Згідно копії листа центрального пограничного архіву РФ № 21/59/С-8425 від 29.03.2008 року, ОСОБА_1 приймав участь у бойовий діях на території Республіки Афганістан з 15.11.1986 року по 08.05.1987 року, з 25.05.1987 року по 31.05.1987 року, з 01.08.1987 року по 20.04.1988 року. З 12.05.1987 року по 15.05.1987 року знаходився на стаціонарному лікуванні в пункті медичної допомоги з діагнозом: «Контузія, струс головного мозку легкого ступеню». Перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині № НОМЕР_2 м. Душанбе з діагнозом: «Гострий цистит», вказане захворювання отримав в період проходження служби на території Республіки Афганістан (а.с.15-16).

Згідно копії довідки МСЕК №5 від 07.12.2016 року - ОСОБА_1 , повторно встановлено 3 групу інвалідності з 01.12.2016 року у зв`язку з чим, останньому протипоказана праця пов`язана із значним фізичними та нервово-психологічними навантаженнями (а.с.19).

Згідно копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 250 від 23.01.2017 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2096 від 27.06.2016 року, виписки № 802 від 10.03.2016 року, виписного епікризу № 653, консультативного висновку від 21.11.2013 року , наслідками контузії головного мозку у ОСОБА_1 ,є нові хвороби (а.с.20-29).
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації,так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. Сам факт отримання поранення під час проходження військової служби не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень осіб, відповідальність за які несе держава Україна в особі Міністерства оборони України.

Крім того, за положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обо`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Саме цими законами визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через П`ятихатський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя