Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2930/17
Провадження № 2/553/259/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.03.2018 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіна Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що є власником автомобіля "ЗАЗ" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_2 09.09.2017 року о 08 год. 00 хв. керуючи транспортним засобом "ЗАЗ ОСОБА_4", реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, в районі буд. № 13 по б-ру ОСОБА_5 в м. Полтава під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та здійснив наїзд на автомобіль "ЗАЗ" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачці та перебував у нерухомому стані, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно калькуляції № КА-0000295 від 11.09.2017 року вартість ремонтних робіт автомобіля позивача та запчастин (матеріалів) складає 11561 грн., за складання калькуляції нею сплачено 500 грн. Загальна вартість завданої їй матеріальної шкоди складає 12061 грн. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з пошкодженням автомобіля, що виразилась в порушенні звичайного способу життя, негативному впливі на здоровя, що призвело до необхідності лікування.

Просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 12061 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені позивачкою витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, в якому вказує, що не погоджується з позовними вимогами та зазначеним позивачем розрахунком позовних вимог, який вважає завищеним і таким, що не відповідає пошкодженням транспортного засобу, які отримані під час зіткнення 09.09.2017 року, зазначає про те, що калькуляція є неналежним доказом, в ній не встановлено та не зафіксовано характер пошкоджень транспортного засобу, не додано фото- або відеофіксації пошкоджень, а тому встановити реальні збитки, які завдані позивачу, неможливо, існують реальні сумніви в тому, що ремонт автомобіля буде здійснений позивачем саме в організації, якою зроблено калькуляцію, а не в іншій за нижчу ціну, достовірність розрахунків, наведених у калькуляції, викликає сумніви, по-перше відповідно до вказаної калькуляції вартості лакофарбових матеріалів становить 2860, 00 грн., однак не деталізовано марку лакофарбового покриття, кількість та обєм покриття, яке буде потрібно для ремонту, а тому вказаний пункт носить декларативний характер і викликає сумнів а його достовірності, по-друге незрозумілими є витрати на діагностику кліматичної установки зі зміною холодоагенту за 460,00 грн., адже відповідно до характеру дорожньо-транспортної пригоди вона не могла пошкодити кліматичну установку, вцілому калькуляція вартості ремонту окремих частин транспортного засобу викликає сумніви у достовірності вказаної у ній інформації. Незрозумілими є причини, з яких позивач не звернулась до страхової компанії. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, розмір шкоди не відповідає її характеру, лікування ж відповідач має отримувати внаслідок захворювання, на яке страждає, причинний зв'язок між неможливістю позивача відвідувати матір в м. Миргороді та пошкодженням автомобіля відсутній, в чому виразились незручності через ДТП для сімї позивача незрозуміло, оскільки характер пошкоджень автомобіля не перешкоджає його використанню. Просить відмовити в задоволенні позову повністю у звязку з безпідставністю.

Позивач надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила про безпідставність заперечень відповідача проти позову, обґрунтованість та доведеність її позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх поцесуальних прав та обвязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що 09.09.2017 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом "ОСОБА_7 ОСОБА_4", реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, поряд з будинком № 13 по б-ру ОСОБА_5 в м. Полтаві під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Заз" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1 та який перебував у нерухомому стані. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1. ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль "ОСОБА_7 ОСОБА_4", державний номер НОМЕР_2, яким в момент ДТП керував ОСОБА_2, належить на праві власності ОСОБА_3

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником автомобілем "Заз" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y080121548, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС051761 від 18.01.2008 року.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд враховує наступне.

Не викликає сумніву той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.09.2017 року з вини водія автомобіля "ОСОБА_7 ОСОБА_4", державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2, був пошкоджений автомобіль марки "Заз ТТF69YO", державний номер НОМЕР_1, який є власністю ОСОБА_1

Відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації наземного транспортного засобу "Заз Део", державний номер НОМЕР_2, застраховано у НАСК "Оранта" згідно з полісом № АК/2952933 від 15.04.2017 року, укладеним з власником автомобліля ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В ч. 1 ст. 985 ЦК України встановлено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додати документи, перелік яких наведений у п. 35.2 цієї статті.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з заявою про страхове відшкодування до страховика НАСК "Оранта" не зверталась, тобто відповідні правовідносини між сторонами по справі не виникли.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті і порушення її цивільного право, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як встановлено в ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

ОСОБА_7 змістом норми ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи, є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свої зобовязання на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує його одержувати. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд України висловив у постанові від 20.01.2016 року по справі № 280815цс.

Враховуючи викладене, доведеність того факту, що дорожньо-транспортна пригода, під час якої пошкоджено автомобіль "Заз" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачці, відбулась з вини відповідача ОСОБА_2 та саме його дії знаходяться в причинно-наслідковому звязку із заподіяною її майну шкодою, суд приходить до висновку, що обовязок з її відшкодування має бути покладений саме на ОСОБА_2

Позивач не обґрунтувала у позовні та не довела шляхом подання суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснила, що з позовом до нього звернулась з огляду на те, що він є власником автомобіля, яким під час ДТП керував ОСОБА_2

З огляду на вищенаведене, відсутність жодних доказів вчинення відповідачем ОСОБА_3 протиправних винних дій, що мали наслідком завдання матеріальної шкоди позивачці, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до нього безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи ж питання про стягнення з ОСОБА_2 коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

ОСОБА_7 змістом положень ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з додатку до схеми місця ДТП, складеного працівником поліції 09.09.2017 року на місці події у зв'язку зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок ДТП автомобіль, який належить ОСОБА_1, "ЗАЗ" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, має наступні видимі (зовнішні) пошкодження, отримані внаслідок ДТП пошкодження лакофарбового покриття переднього бамперу, пошкодження лакофарбового покриття переднього правого крила, підфарник передньої правої фари.

На підтвердження розміру позовних вимог матеріальної шкоди, завданої внасідок ДТП, позивачем надано суду Калькуляцію № КА-0000295 від 11.09.2017 року, складену ПрАТ "Полтава-Авто" на замовлення ОСОБА_1, відповідно до якої вартість ремонтних робіт та запчастин (матеріалів), необхідних для ремонту автомобіля "Заз", 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3, становить 11561,00 грн., при цьому, до вартості робіт включено: бампер у зборі передній с./у, бампер у зборі передній розбирання бампера, бампер передній забарвлення, капот у зборі с./у (с. підгонкою по прорізу і регулюванням відкривання-закривання), капот у зборі ремонт 1, капот у зборі зовнішня забарвлення, крило переднє праве зовнішня забарвлення (з запчастин), накладка фар права с./у, накладка фар права забарвлення, автомобіль діагностика кліматичної установки з заміною холодоагенту, кузов пофарбований забарвлення /"плямою с. переходом/" панелі кузова, кузов пофарбований підбір колера емалі по зразкам, кузов пофарбований усунення нескладного перекосу прорізу капота, кузов пофарбований полірування (за 1 кв.м), панель облицювання радіатора ремонт 1, панель облицювання радіатора забарвлення, ГБО настройка.

Відповідно до рахунку-фактури ПрАТ "Полтава-Авто" № СЧ-0015019 від 11.09.2017 року вартість складання калькуляції на замовлення ОСОБА_1 становить 500 грн. 00 коп.

При цьому, з пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що ремонт автомобіля згідно вищевказаної калькуляції нею не проводився, відповідні витрати станом на час розгляду справи не понесені.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 та його представник вказували, що не оспорюють той факт, що відповідач має нести відповідальність за завдану позивачу матеріальну шкоду, проте не погоджуються з визначеним нею розміром шкоди, вказували, що калькуляція не є належним та допустимим доказом цих обставин, лише містить перелік ремонтних робіт, яких потребує автомобіль позивача, тоді як відшкодуванню відповідачем підлягає лише шкода, завдана внаслідок його протиправних дій. Калькуляція ж не містить та не може містити даних щодо причинного зв'язку між діями відповідача ОСОБА_2 та наслідками, що охоплюють увесь наведений в цьому документі перелік ремонтних робіт.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму ВССУ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, саме на позивача покладений обов'язок довести шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів розмір завданої матеріальної шкоди, як і наявність безпосереднього причинного зв'язку між діями завдавача шкоди та такою шкодою.

Оціночна діяльність регулюється рядом нормативних актів, в тому числі Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року N 1440, а проведення автотоварознавчих досліджень також "Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів".

При цьому, відповідно до п.п. 2.3, 2.4 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже очевидно, що визначення розміру матеріальної шкоди потребує спеціальних знань.

Відповідно до повідомлення Головного управління статистики у Полтавській області № 07-19/595з від 29.08.2017 року, ПрАТ "Полтава-авто" має право на здійснення ряду видів діяльності за КВЕД, в тому числі щодо "технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів".

При цьому, серед зазначених у вищевказаному документі видів діяльності ПрАТ "Полтава-авто" відсутня оціночна діяльність з визначення розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього.

Відповідно до "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питання підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом Мінюсту України № 53/5 від 08.10.1998 року визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, а також визначення розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього відноситься до основних завдань автотоварознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи.

Позивачем не надано суду висновок фахівця, яким у встановленому чинним законодавством визначено розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля матеріальної шкоди чи вартість відновлювального ремонту, якого потребує транспортний засіб саме внаслідок ДТП за участю ОСОБА_2

При цьому, калькуляція № КА-0000295 від 11.09.2017 року, складена ПрАТ "Полтава-Авто" на замовлення ОСОБА_1, на переконання суду, не може бути визнана належним та допустимим доказом розміру завданої їй діями відповідача матеріальної шкоди, позаяк не містить власне опису пошкоджень, яких зазнав автомобіль під час ДТП, не дає відповіді на питання чи пов'язані усі перелічені у ній види ремонтних робіт, яких потребує належний позивачу транспортний засіб, з заподіянням шкоди внаслідок дій відповідача ОСОБА_2, як і визначення розміру такої шкоди у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Усунення ж несправностей транспортного засобу позивача, що не охоплюється наслідками дій відповідача, та проведення діагностики окремих складових автомобіля має здійснюватися власником за власні кошти.

Судом роз'яснено сторонам право на звернення з клопотанням про призначення по справі відповідної судової експертизи з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП. Ані позивач ані відповідач з відповідним клопотанням до суду не звернулись.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля "Заз" ТТF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 09.09.2017 року з вини відповідача ОСОБА_8

А тому суд приходить до висновку про неможливість задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з недоведеністю.

Витрати на складання калькуляції не є матеріальною шкодою в розумінні норми ст. 22 ЦК країни, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення цих коштів з відповідача, на переконання суду, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Як встановлено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається, позивач ОСОБА_1 просила стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень, обгрунтовуючи її погіршенням стану здоровя внаслідок переживань, пов'язаних з пошкодженням автомобіля, порушенням звичного способу життя та ускладненням стосунків з рідними через неможливість користуватись автомобілем й вимушеність у звязку з цим пересуватись громадським транспортом, необхідність нести додаткові непередбачувані витрати на його ремонт.

Між тим, позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено той факт, що через переживання, повязані з пошкодженням автомобіля, у неї погіршився стан здоровя та вона вимушена була звернутись до невропатолога, не надано доказів того, що автомобіль внаслідок дій відповідача зазнав таких пошкоджень, які перешкоджали його експлуатації, й ці наслідки ДТП призвели до такого порушення звичного способу життя позивачки, що викликало моральні страждання та переживання.

Разом з тим, на переконання суду, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2, що виразились у порушенні Правил дорожнього руху та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, що виразилася у душевному стресі та переживаннях, повязаних з пошкодженням її власності.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнала позивач, та вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково і стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму в розмірі 1000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_4) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_5), ОСОБА_3 (місце проживання Полтавська обл., Диканський р-н, с. Водяна Балка, вул. Молодіжна, 55) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 та в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Апеляційного суду Полтавської області апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 23.03.2018 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_9