Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 712/225/2012

провадження № 61-4805св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник позивачів - ОСОБА_4,

представники ОСОБА_3: ОСОБА_2, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

представники приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Кикіш Софія-Марія Русланівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Дергачової Н. В. від 8 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кожух О. А., Готри Т. Ю., Леска В. В. від 21 червня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_6, ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 31 грудня 2010 року на належний ОСОБА_3 автомобіль «Пежо», державний номер НОМЕР_1, запаркований на вул. Кошицькій, 26 у м. Ужгороді, ОСОБА_6 вчинив наїзд автомобілем «Фіат», державний номер НОМЕР_1, пошкодивши його, і з місця ДТП зник.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 8 грудня 2011 року справу про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Оскільки внаслідок ДТП автомобілю «Пежо» завдані механічні пошкодження, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_6 27 тис. 23 грн 71 коп. вартості відновлювального ремонту, розмір якого визначила за звітом про оцінку від 27 січня 2011 року, а також 2 тис. 500 грн на відшкодування моральної шкоди, яку обґрунтовувала тривалою неможливістю використання пошкодженого автомобіля.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 8 лютого 2016 в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що він не є власником пошкодженого транспортного засобу. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції зробив висновок, що пошкоджений автомобіль було відновлено, проте відсутні будь-які докази на підтвердження проведення відновлювального ремонту, тому суд відмовив і в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову до ПрАТ «СК «ВУСО», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_6, порушуючи норми законодавства, з 31 грудня 2010 року по 3 січня 2011 року не повідомив страхову компанію про факт настання страхового випадку, то це звільняє страховика від сплати страхового відшкодування.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди. Однак оскільки автомобіль ОСОБА_3 було пошкоджено, то вона має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 тис. грн.

У липні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, відхиляючи доказ позивачів щодо вартості відновлювального ремонту, суд апеляційної інстанції не вказав які норми право ними були порушено під час отримання вказаного доказу та якими засобами доказування може бути підтверджено вартість відновлювального ремонту.

У травні 2016 року ПрАТ «СК «ВУСО» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що позов до страхової компанії був передчасним, потерпілий не звернувся із заявою до ПрАТ «СК «ВУСО» протягом одного року з моменту скоєння ДТП. Страхувальником було порушено обов'язок щодо письмового повідомлення страховика про настання ДТП. До того ж, відшкодування моральної шкоди у зв'язку із завданням шкоди майну потерпілого законодавством не передбачено та відсутні правові підстави для компенсації страховиком витрат, пов'язаних з проведенням оцінки транспортного засобу, та на правову допомогу. У зв'язку з викладеним страхова компанія просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів частково не відповідають.

Суди встановили, що 31 грудня 2010 року близько 16 год 15 хв автомобіль «Фіат» під керуванням ОСОБА_6 здійснив наїзд на автомобіль «Пежо», власником якого є ОСОБА_3, що був запаркований поблизу будинку № 26 на вул. Кошицькій у м. Ужгороді, внаслідок чого автомобіль «Пежо» пошкоджений. ОСОБА_6 з місця ДТП зник.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 вересня 2011 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 8 грудня 2011 року встановлено, що в діях ОСОБА_6 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 вересня 2011 року скасовано, провадження у справі закрито з підстав закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно з повідомленням ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_6, порушуючи пункти 33.12 та 33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у період з 31 грудня 2010 року по 3 січня 2011 року не повідомив страхову компанію про факт настання страхового випадку, що звільняє страховика від сплати страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу, складеним 27 січня 2011 року, вартість матеріального збитку і відновлювального ремонту, спричинених пошкодженням автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, становить 23 тис. 882 грн 21 коп. Загальна вартість ремонту автомобіля «Пежо» у сумі 23 тис. 882 грн 21 коп. визначена із замовлення-наряду від 20 січня 2011 року та ремонтної калькуляції від 25 січня 2011 року.

За проведення оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_3 сплатив 450 грн.

Згідно зквитанцією до прибуткового касового ордера від 22 грудня 2011 року за послуги адвоката ОСОБА_3 сплатив- 2 тис. 500 грн, а також291 грн 71 коп. на сплату судового збору.

Крім того, у зв'язку з пошкодженням автомобіля, належного ОСОБА_3, вона зазнала душевних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача та його зникнення з місця ДТП. До того ж, ОСОБА_3 була позбавлена можливості використовувати автомобіль та вимушено змінила спосіб свого життя.

Відповідно до статей 1166, 1167, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків,які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, з урахуванням судових витрат становить 27 тис. 23 грн 71 коп, а також 1 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди, адже позивачі довели належними та допустимими доказами розмір такої шкоди, завданої ОСОБА_6

При цьому, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що оскільки ОСОБА_3 зазнала страждань у зв'язку з пошкодженням її автомобіля, то моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 1 тис. грн.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у відшкодуванні майнової шкоди з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 лютого 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в частині відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 27 тис. 23 (двадцять сім тисяч двадцять три) грн. 71 (сімдесят одна) коп. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 317 (триста сімнадцять) грн 70 (сімдесят) коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 365 (триста шістдесят п'ять) грн 40 (сорок) коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк