Справа №442/278/18
Провадження №2/442/677/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамар О.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: звільнити нерухоме майно, належне ОСОБА_3, який помер 07 грудня 2016 року, з-під арешту, а саме: житловий будинок № 3 на вул..Чорновола (Радянська) в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області; земельну ділянку площею 0,0907 га., цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с.Почаєвичі вул..Чорновола, 3 та земельну ділянку площею 0,0785 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області накладеного на підставі постанови слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 115-0839 від 24.10.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що його батько ОСОБА_4 помер 07.12.2016 року. Після смерті батька відкрилась спадщина і він являється єдиним спадкоємцем. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, він отримав відмову, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта № 104372376 від 20.11.2017 року виявлено запис про арешт всього нерухомого майна. Арешт накладено на підставі постанови слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 115-0839 від 24.10.2012 року, в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 121 КК України.

На підставі вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2013 року, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.07.2013 року залишений без змін, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання 7 (сім) років позбавлення волі. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.10.2016 року ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково на невідбутий термін.

Виходячи з вищевикладеного, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує його спадкові права, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому для захисту своїх прав змушений звертатись до суду.

Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце та час проведення судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2013 року, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.07.2013 року залишено без змін, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання 7 (сім) років позбавлення волі. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.10.2016 року ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково на невідбутий термін.

Також матеріалами справи встановлено, що позивач по справі являється сином ОСОБА_3, який помер 07.12.2016 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, однак позивач не може оформити свої спадкові права, так як постановою слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 115-0839 від 24.10.2012 року, в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 121 КК України накладено арешт на все нерухоме майно батька ОСОБА_4, що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта № 104372376 від 20.11.2017 року, а тому нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав, якими закон наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, така позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року, щодо неоднакового застосування норм матеріального права.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обємі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Звільнити нерухоме майно, належне ОСОБА_3, який помер 07 грудня 2016 року, з-під арешту, накладеного на підставі постанови слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 115-0839 від 24.10.2012 року, а саме:

- житловий будинок № 3 на вул..Чорновола (Радянська) в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області;

- земельну ділянку площею 0,0907 га., цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с.Почаєвичі вул..Чорновола, 3;

- земельну ділянку площею 0,0785 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення

Суддя О.В. Крамар