АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-к/796/3/2018
796/22/2018 Суддя апеляційного суду - Чобіток А.О.
У Х В А Л А

07 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі судді судової палати у цивільних справах Чобіток А.О., вирішуючи питання про прийняття заяви Державного підприємства «Енергоринок» , боржник : Республіка Молдова в особі Уряду Республіки Молдова (Державної канцелярії Республіки Молдова) про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу , -

в с т а н о в и в:

26.01.2018 року ДП «Енергоринок» направило до апеляційного суду заяву про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 29.01.2015 року, ухваленого в складі колегії арбітрів - головуюча ОСОБА_5 Тюрк, арбітри : ОСОБА_2, ОСОБА_3, в справі за позовом Державного підприємства «Енергоринок» , Україна проти Республіки Молдова, за яким Республіка Молдова повинна відшкодувати ДП «Енергоринок» (Україна) 67403,45 євро та 106358,56 шведських крон як п»ятдесятвідсоткову частку відповідача в арбітражних видатках та 1935,87 євро та 26589,64 шведських крон за двадцятип»ятивідсотковий шведський ПДВ, нарахований на частку відповідача в арбітражних видатках. Загальна сума відшкодування позивачеві складає 69339,32 євро та 132948,20 шведських крон.

До заяви ДП «Енергоринок» додало засвідчене Арбітражним Інститутом Торгової палати м. Стокгольм рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольм від 29.01.2015 у справі за позовом Державного підприємства «Енергоринок» до Республіки Молдова (із нотаріально засвідченим перекладом на українську мову); лист Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольм від 03.04.2017 із нотаріально засвідченим перекладом на українську мову; витяг з Договору до Енергетичної Хартії (стаття 26), що роздрукований з сайту Верховної Ради України та викладений офіційною (українською) мовою; засвідчена копія листа Міністерства економіки України від 02.03.2011 №3201- 25/89; копію листа Фонду державного майна України від 23.02.2011 №10-27-2478; копію Витягу із переліку об'єктів Республіки Молдова, наданих Фондом державного майна України; розпорядження КМУ про призначення ОСОБА_4 директором державного підприємства "Енергоринок" від 12.03.2014 № 154-р., роздруковане з бази ТОВ "ЛІГА ЗАКОН"; засвідчена копія наказу від 20.03.2014 року № 30-к про виконання обов'язків; платіжне доручення про сплату судового збору; копія заяви для боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 475 ЦПК України, питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Статтею 476 ЦПК України визначено формуі зміст заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Так, частиною 4 зазначеної статті встановлено, що до заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються:

1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення;

2) оригінал арбітражної угоди або нотаріально завірена копія такої угоди;

3) документ, що підтверджує сплату судового збору;

4) копії заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідно до кількості учасників судового розгляду;

5) довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви;

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, якщо вони викладені іншою мовою.

До заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, поданої без додержання вимог, визначених у цій статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу ( ч. 5 ст. 476 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали заяви Державного підприємства «Енергоринок» приходить до висновку про їх необхідність повернення заявнику з наступних підстав.

До міжнародних актів, якими регулюється визнання та приведення до виконання рішень іноземних судів та арбітражів, відносяться зокрема і Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладена у м. Нью-Йорку в 1958 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Нью-Йоркської Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, учасницею якої є Україна, для отримання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зацікавлена сторона до свого клопотання зобов'язана надати належно засвідчені оригінал арбітражного рішення або його копію; належно засвідчені оригінал чи копію письмової угоди, за якою сторони зобов'язались передавати в арбітраж усі або які-небудь спори.

Статтею 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном.

Відповідно до ст. 35 цього Закону, арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до

компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує

клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.

Згідно із статтею 7 , арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання,

повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі

і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

До заяви про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу ДП «Енергоринок» арбітражну угоду не надало.

Разом з тим заявник зазначив, що ним до Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма було подано вимогу про арбітраж відповідно до ст. 26 (4) (с) Договору до Енергетичної Хартії, який набрав чинності для Молдови 16.04.1998 року та для України 27.01.1999 року.

Пунктами 1, 2 ст. 26[1] Договору до Енергетичної Хартії визначено, що:

«(1) Спори між Договірною Стороною та інвестором іншої Договірної Сторони щодо капіталовкладень останнього на території першої, які відносяться до нібито порушеного зобов'язання першої по Частині III, розв'язуються, по можливості, мирним шляхом.

(2) Якщо такі спори не можуть бути розв'язані відповідно до положень пункту (1) протягом трьох місяців від дати прохання будь-якої із сторін в спорі про мирне розв'язання, то спір, за вибором інвестора, що є стороною в спорі, може передаватися для розв'язання: ...

(с) відповідно до наступних пунктів цієї статті.»

Згідно з пунктом 3 (а) ст. 26 Договору до Енергетичної Хартії:

«(а) Залежно тільки від підпунктів (Ь) і (с) кожна Договірна Сторона цим дає свою безумовну згоду на передачу спору на міжнародний арбітраж чи примирення відповідно до положень цієї статті.»

Пунктом 4 ст. 26 Договору до Енергетичної Хартії встановлено:

(4) У тому випадку, якщо інвестор вибирає передачу спору на розв'язання відповідно до підпункту (2) (с), інвестор згодом дає свою згоду у письмовій формі про передачу спору: ...

(с) на арбітражний розгляд при Арбітражному інституті Міжнародної торговельної палати у Стокгольмі.»

При цьому пунктами 5 та 6 цієї статті передбачено:

«(5) (а) Згода, дана в пункті (3), разом з письмовою згодою інвестора, даною відповідно до пункту (4), вважається такою, що відповідає вимозі, яка пред'явлена щодо: ...

(іі) "письмової згоди" у розумінні статті II Конвенції Організації Об'єднаних Націй про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень, укладеної у Нью-Йорку 10 червня 1958 року .

(6) Арбітражний суд, що засновується згідно з пунктом (4), розв'язує спірні питання відповідно до цього Договору та застосовних норм і принципів міжнародного права.»

На думку заявника з вказаного випливає, що згода, надана Боржником (шляхом приєднання до Договору до Енергетичної Хартії) разом з письмовою згодою, наданою Стягувачем (шляхом передачі спору на арбітражний розгляд при Арбітражному інституті Міжнародної торговельної палати у Стокгольмі) вважається такою, що відповідає вимозі, яка пред'явлена до «Письмової згоди» у розумінні статті ІІ Нью-Йоркської Конвенції.

Таким чином, укладення арбітражної угоди (застереження) між Стягувачем та Боржником відбулося у порядку та формі, що визначені статтею 26 Договору до Енергетичної Хартії.

Суд з такою позицією заявника погодитись не може, оскільки з рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма вбачається, що його Трибунал при розгляді спору, за яким ДП «Енергоринок» просить надати дозвіл на виконання рішення, прийшов до висновку про те, що він не має юрисдикції для розгляду вимог, висунутих Позивачем, оскільки «Таким чином, приймаючи, що "пов'язаний з Інвестицією" означає іншу інвестицію ніж передбачено Статтею 6(1 )(с), і що на Позивача не покладається тягар доказування, що він має безпосередній чи опосередкований контроль за економічною діяльністю, яка провадиться відповідно до ДПР, Трибунал вважає, що Позивач не надав доказів, що вимагаються у рамках ДЕХ стосовно того, що його право вимоги за грошовими коштами пов'язане з Інвестицією, зроблену Позивачем чи законно переуступлену йому. Позивач придбав право на стягнення боргу чи отримав повноваження на стягнення боргу, але не набув прав щодо Інвестиції у рамках ДЕХ.» ( п.п.101,103,117 Рішення).

Отже, не зважаючи на те, що за вказаним рішенням з Республіки Молдова на користь ДП «Енергоринок» стягнуто арбітражні видатки, відсутні правові підстави вважати, що між сторонами для вирішення даного спору існує угода про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні , оскільки рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма встановлено, що ДП «Енергоринок» не є Інвестором у заявленому ним спорі, з чого слідує, що на нього та Республіку Молдова не розповсюджується дія Договору до Енергетичної Хартії у пред'явленому спорі .

За таких обставин суд вважає, що заява про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу подана ДП Енергоринок» без додержання вимог, визначених ст. 476 ЦПК України, а саме : п. 2 ч. 4, внаслідок чого підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 185, 474- 476 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву Державного підприємства «Енергоринок» , боржник : Республіка Молдова в особі Уряду Республіки Молдова (Державної канцелярії Республіки Молдова) про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду як до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.

Суддя :