Справа № 461/2936/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4914/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Львівська» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Львівська» про стягнення суми внеску (вкладу), -

в с т а н о в и л а :

рішеннямГалицького районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Львівська» про стягнення суми внеску (вкладу).Стягнуто з Кредитної спілки «Львівська» на користь ОСОБА_2 неповернутий внесок (вкладу) за Договором № 2014-0129 від 18 березня 2014 р. про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозит «Еквівалент» в розмірі 105000 грн.Стягнуто з Кредитної спілки «Львівська» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1050 грн.

Дане рішення оскаржила КС «Львіська».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Вважають рішення незаконним, прийнятим без врахування всіх обставин справи. Зазначають, що при вирішенні спору судом застосовано ст.1060 Цивільного кодексу України, однак така стаття не може бути застосована при вирішенні спору, оскільки між сторонами не було і не могло бути укладено договору банківського вкладу. Вказують на те, що судом не взято до уваги, що не повернення коштів зумовлено фінансово-економічною кризою в Україні, важким фінансовим становищем, в якому опинилась КС «Львівська», наявністю великої кількості неповернутих кредитів, тому стягнення заборгованості з відповідача одним платежем чи блокування рахунків призведе до паралізування роботи Кредитної спілки, неможливістю інших виплат, в тому числі заробітної плати працівникам та взагалі може призвести до банкрутства відповідача.

В судове засідання, окрім представника позивача решта учасників справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси, зокрема, позивача і судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту рішення, що оскаржується вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 525, 526, 1058, ч.1 ст. 530, ч.2 ст. 1060 ЦК України, ч. 1 ст. 11, ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» тазадовольняючи позов, - виходив з того, що 18.03.2014 року між кредитною спілкою «Львівська» та ОСОБА_2 був укладений договір №2014-0129, згідно умов якого кредитна спілка прийняла грошову суму 105000 гривень строком на 12 місяців. Початок дії договору 18.03.2014 року. Закінчення строку дії договору 18.03.2015 року. Відсоткова ставка за внеском встановлюється у розмірі 10 % процентів річних від суми внеску. Згідно квитанцією до прибуткового касового ордера №014611 від 18.03.2014 року кредитна спілка «Львівська» прийняла внесок ОСОБА_2 в розмірі 105000 грн. Згідно п. 6.4. договору №2014-0129, якщо після спливу строку даного договору, вкладник не повідомив спілку про намір забрати кошти з депозитного рахунку, то дата закінчення даного договору стає датою початку автоматичної пролонгації на аналогічний термін на тих же умовах, що основний договір. Позивач направляв відповідачу заяву від 15.03.2017 р., в якій вказав, що строк дії договору закінчується 18.03.2017 р. Зазначив, що не бажає продовжувати дію даного договору. Просив повернути належну йому суму вкладу та нараховані проценти. Дана заява отримана представником відповідача 18.03.2017р.. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 105000 гривень за Договором № 2014-0129 від 18 березня 2014 р. про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозит «Еквівалент».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Кредитної спілки «Львівська», у якому просив стягнути з КС «Львівська» на його користь суму депозиту 105000 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 18 березня 2014 року він уклав договір №2014-0129 з Кредитною спілкою «Львівська» «Про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозит «Еквівалент». Згідно умов договору позивач розмістив депозит на суму 105000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних від суми. Відповідно до п.1.3. Договору днем закінчення строку дії договору є 18 березня 2015 року. Згідно п. 6.4 договору даний договір неодноразово був пролонгований. Днем закінчення строку дії договору є 18 березня 2017 р. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих відсотків, на що відповідач відмовив.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 18.03.2014 року між сторонами було укладено Договір №2014-0129 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозит «Еквівалент», за умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок відповідача вклад у розмірі 105000 грн. Днем закінчення строку дії договору було зазначено 18.03.2015 року. Відсоткова ставка за договором встановлена у розмірі 10 відсотків річних від суми в еквіваленті, що діє в спілці на момент укладення Договору (п. 1.1 - 1.3 Договору). Також, відповідно до п. 6.4 Договору, якщо після спливу строку даного Договору Вкладник не повідомив Спілку про намір забрати кошти з депозитного рахунку, то дата закінчення даного Договору, стає датою початку автоматичної пролонгації на аналогічний термін на тих же умовах, що основний договір (Договір а.с. 7-8).

Вказаний договір є чинним, не скасованим та не оспореним.

Як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.03.2014 року 014611 (а.с. 9) згадані 105 тис. грн. були внесені позивачем в касу відповідача, що Кредитною спілкою не оспорюється.

Також, з доводів позивача та його представника, а також заяви позивача від 15.03.2017 року голові КС «Львівська» (а.с. 10) вбачається, що до 15.03.2017 року позивач не повідомляв спілку про припинення дії договору та повернення належної йому суми вкладу, тобто договір пролонгувався двічі. 15.03.2017 року позивач повідомив відповідача про бажання повернути суму вкладу після закінчення строку дії договору, а саме бажав отримати кошти 20.03.2017 року. Вказана заява цього ж 15.03.2017 року отримана уповноваженим працівником спілки про що міститься відмітка на заяві.

Незважаючи на закінчення дії договору, отриману заяву позивача про повернення суми вкладу, відповідач прохання позивача про повернення суми вкладу відповідно до умов договору не виконав ні 20.03.2017 року, ані дотепер.

Зважаючи на вказане, вимоги позивача слід вважати обґрунтованими та такими, що правильно були задоволені судом першої інстанції.

Доводи скарги про те, що між сторонами не було і не могло бути укладено договору банківського вкладу та посилання суду на ст. 1060 ЦК України є безпідставним, слід вважати такими, що по суті не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції вцілому, оскільки поряд із помилковим посиланням суду на ст. 1060 ЦК України у рішенні суду міститься посилання, також на ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки», яка регулює спірні правовідносини, так і статті Цивільного Кодексу України, що регулюють спірні договірні відносини та зобов'язуються відповідача виконати покладене на нього договором зобов'язання.

Скрутний же фінансовий стан спілки, на що знову ж посилається відповідач як на підставу задоволення апеляційної скарги слід вважати не є підставою для звільнення від виконання договірного зобов'язання, що виникло у спілки з повернення депозитного вкладу позивачу.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу - відхилити. Рішення ж суд як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Кредитної спілки «Львівська» - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра