Справа № 369/1513/17 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/145/18 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 56 18.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Олійника.,

При секретарі - Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Народна позика», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновал Есталіна Анатоліївна про визнання недійним кредитного договору та визнання недійсними договору іпотеки та договору доручення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Народна позика» (далі ТОВ «ФК» «Народна позика») було укладено кредитний договір № 0603001/000-КФК/14, щодо надання кредиту на загальну суму 600 000,00 грн., строком до 06 березня 2015 року, зі сплатою 48 % річних.

В забезпечення виконання зобов»язання, що виникло у ОСОБА_2 за кредитним договором № 0603001/000-КФК/14, укладеного між ТОВ «ФК» «Народна позика» та ОСОБА_2, 06 березня 2015 року укладено договір іпотеки.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що вона ще не отримала кредитні кошти, та за відсутності будь-яких підстав вважати її такою, що може порушувати свої зобов'язання, їй запропонували укласти з представником відповідача договір доручення, який вона вимушена була укласти 06 березня 2014 року з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_1

Вважає, що кредитна ставка 48 % річних є заздалегідь непомірно великою, яку фактично, враховуючи, що кредит споживчий, а не підприємницький виплатити просто нереально. Таким чином, умови договору є несправедливими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.

Такі умови договору, згідно з п. 5 ч 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими і підлягають визнанню їх недійсними.

Представником відповідача в кредитному договорі, договорі іпотеки та в договорі поруки виступає ОСОБА_3, невідома їй особа, з якою відповідачі змусили останню укласти договір доручення на продаж майна.

В п. 11 кредитного договору зазначено, що всі спори підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при всеукраїнській громадській організації «Асоціація допомоги потерпілим інвесторам» у відповідності з його регламентом. З цього приводу, позивач зазначає, що про таку установу вона до цього ніколи не чула, про громадську організацію також.

Позивач вважає, що вказане положення кредитного договору про Третейське застереження, про те, що всі спори підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при всеукраїнській громадській організації «Асоціація допомоги потерпілим інвесторам» порушують її права як споживача на судовий захист державною судовою установою.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 0603001/000-КФК/14 від 06 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК» Народна позика»; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки укладений між ОСОБА_2 та відповідачем 06 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 1255; визнати недійсним з моменту укладення договір доручення, укладений 06 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 1258.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року є необґрунтованим та незаконним, так як при ухваленні рішення, мали місце порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК» «Народна позика» було укладено кредитний договір № 0603001/000-КФК/14, щодо надання кредиту на загальну суму 600 000,00 грн., строком з 06 березня 2014 року до 06 березня 2015 року, зі сплатою 48 % річних.

В забезпечення виконання зобов»язання, що виникло у ОСОБА_2 за кредитним договором № 0603001/000-КФК/14, укладеного між ТОВ «ФК» «Народна позика» та ОСОБА_2, 06 березня 2015 року між ТОВ «ФК» «Народна позика» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки.

06 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_2 укладено договір доручення, а також договір поруки № 10603001/000-КФК/14, який укладено між ТОВ «ФК» «Народна позика» та ОСОБА_4

Відповідно до п. 12.1 кредитного договору № 0603001/000-КФК/14 від 06 березня 2014 року сторонами було погоджено, що укладаючи кредитний договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови цього договору для нього є зрозумілими, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами,Ю на якихз фінансова установа здійснює кредитування фізичних осіб та та загальною сукупною вартістю всіх втрат, пов'язаних з отриманням кредиту у Фінансовій установі та свідомо обрав умови кредитування викладені в цьому договорі.

Пунктом 12.11спірного кредитного договору сторони досягли згоди, що шляхом укладання і підписання позичальником цього договору позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його фінансовою установою про умови надання кредиту, а також про всі збори, проценти тарифи, комісії або інші елементи вартості кредиту за цим договором відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII.

Також, під час укладення ОСОБА_2 договору доручення з ОСОБА_3, останній діяв як фізична особа, а не як представник ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» і ОСОБА_2 уповноважила його вчиняти дії в її інтересах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що доводи позивача про недотримання при укладенні оспорюваного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути прийняв до уваги так як вони є безпідставними та базуються на суб'єктивному тлумаченні ОСОБА_2 умов кредитного договору та вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_2 підписуючи договір доручення підтвердила, що розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, дійсність намірів при укладенні договору, а також те, що він не носить характеру фіктивного або удаваного.

Згідно ст. 526, п. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини визнання судом загальновідомими, не потребують доказування.

ОСОБА_2 не доведено в суді ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому, колегія судді погоджується з думкою Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: