АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 638/8773/17-ц

провадження № 22ц/790/963/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року в складі судді Шишкіна О.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_3 20 січня 2015 року об 11:30, керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Правди (нині Незалежності) в м. Харкові, в районі будинку № 2 почав змінювати напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечно, виїхав на полосу зустрічної смуги, у разі чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2 та автомобілем RENAULT SANDERO, державний номер НОМЕР_3, чим заподіяв матеріальну шкоду його власнику, тобто йому.

Зазначив, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 КупАП, закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вказав, що згідно звіту № 96/05/17 про оцінку колісного транспортного засобу розмір матеріального збитку, спричиненого йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 33214,30 грн.

Зазначив, що вартість здійснення оцінки колісного транспортного засобу складає 1200,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 33214,30 грн. матеріального збитку; стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати у розмірі 1200,00 грн. та 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 33214,30 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1200,00 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що з фототаблиці достеменно не підтверджується, що він перед зіткненням рухався саме по трамвайним коліям зустрічного напрямку і з відеозапису, який досліджено експертами також не вбачається, що він рухався по трамвайним коліям зустрічного руху; що висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео -, звукозапису № 4588/4589 від 08 червня 2015 року доведена вина іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, а саме водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5 та відповідно існування й його зобов'язання перед особою, якій завдано шкоди; що звіт № 96/05/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 25 травня 2017 року є неналежним доказом, оскільки оцінщик посилається на акт виконаних робіт № 3 від 21 січня 2015 року, хоча дорожньо-транспортна пригода сталася 20 січня 2015 року, а безпосередній огляд пошкодженого автомобіля здійснено 28 січня 2015 року, таким чином оцінщик проводив огляд пошкодженого автомобіля, який вже відремонтовано; що ціни оцінщиком взяті станом на день підписання звіту, тобто на 25 травня 2017 року та незважаючи на сплив майже двох років від часу ремонтування автомобіля ціни на ремонт, згідно його розрахунків, не тільки не підвищилися, а навіть зменшилися, таким чином, оскільки автомобіль фактично відремонтовано ще 21 січня 2015 року, відповідно до цін наведених у калькуляції до звіту, позивач сплатив вартість ремонту автомобіля у 1,5 рази більше, ніж на той час була дійсною така вартість.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач стверджує, що вину ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлено постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року, яка є чинною; що оплата за виконані ремонтні роботи виконання 11 березня 2015 року; що сума вартості ремонту склала 33278, 29 грн. згідно звіту.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 січня 2015 року об 11:30 ОСОБА_3 керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Правди (нині Незалежності) в м. Харкові, в районі будинку № 2 почав змінювати напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечно, виїхав на полосу зустрічної смуги, у разі чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2 та автомобілем RENAULT SANDERO, державний номер НОМЕР_3, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_1

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (на час розгляду справи в суді першої інстанції), (пункт 4 статті 82 ЦПК України в новій редакції) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Так, у постанові від 19 грудня 2015 року суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 перед початком зміни напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, тобто не виконав вимоги Правил дорожнього руху - (пункт 10.1), що і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначена постанова суду є чинною.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 20 січня 2015 року об 11:30 годин, керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Правди в м. Харкові, в районі будинку № 2 почав змінювати напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечно, виїхав на полосу зустрічної смуги, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_7, та автомобіля НОМЕР_5, чим заподіяв матеріальної шкоди ОСОБА_1

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України (частини 4 статті 61 ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом (вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою).

Із висновків комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №4588/4589 від 08 червня 2015 року: в даній дорожній обстановці водій автомобіля ГАЗ 32213 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем SUBARU FORESTER для водія автомобіля ГАЗ-32213 визначалась шляхом виконання ним вимог пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ГАЗ 32213 ОСОБА_5 не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля SUBARU FORESTER ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля SUBARU FORESTER ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ГАЗ 32213 шляхом виконання ним вимог пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія SUBARU FORESTER ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП призначено повторну комплексну судову автотехнічну експертизу та експертизу відео-, звукозапису, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Із висновків комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №14146/15-35/14147/15-52 від 30 листопада 2016 року: в момент дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням запису з відео реєстратора, водій автомобіля SUBARU FORESTER виїздив на трамвайну колію зустрічного напрямку руху; зіткнення між автомобілями SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_6, та ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_7, сталося за умовною осьовою лінією, яка поділяє проїзну частину, тобто на стороні зустрічного руху по відношенню до напрямку руху автомобіля SUBARU FORESTER; в досліджуваних умовах водію автомобіля SUBARU FORESTER вимогами пункту 11.9 забороняється виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу; водій автомобіля ГАЗ повинен був діяти у відповідності до вимог пункті 10.1 Правил дорожнього руху; в діях водія автомобіля SUBARU FORESTER міститься невідповідність вимогам пункту 11.9 Правил дорожнього руху; вказана невідповідність, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; технічна можливість уникнення зіткнення для водія автомобіля SUBARU FORESTER полягала у дотриманні ним вимог пункту 1.9 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру; дослідити наявність технічної можливості уникнення зіткнення для водія автомобіля ГАЗ не виявляється можливим.

Проте, оцінюючи висновки комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 4588/4589 від 08 червня 2015 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що цей висновок містить протиріччя обставинам справи, зокрема у висновку зазначено, що SUBARU FORESTER рухався по трамвайній колії попутного напрямку проспекту Правди в м. Харкові, тоді як даний факт спростовується самою фототаблицею до висновку експертизи й іншими доказами у справі, дослідженими в судовому засіданні, а тому висновки експертизи не можна вважати об'єктивними.

Оцінюючи висновки комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 14146/15-35/14147/15-52 від 30 листопада 2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано вважав їх такими, що повністю узгоджуються з обставинами, встановленими у справі, та іншими доказами у справі, дослідженими в судовому засіданні, а тому є об'єктивними.

Однак, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник наполягали на тому, що вини ОСОБА_3 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не має.

Проте, проти проведення судової експертизи заперечували.

Згідно з пунктами 2,3-4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із наступними змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов'язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у цивільно-процесуальному кодексі України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством та дійшов обґрунтованого висновку щодо вини ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT SANDERO складає 33214,30 грн., яку позивач сплатив в повному обсязі Товариству з обмеженою відповідальністю «Соллі плюс», яке здійснювало ремонт.

За проведення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивач сплатив 1200,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль SUBARU FORESTER, який належить на праві власності ОСОБА_3, є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961 -VІ.

Листом № 8026 від 29 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство «СК «Країна» повідомила ОСОБА_3 про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом із цим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст.3, 5).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року.

Враховуючи, що право потерпілого є абсолютним, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_3 шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що з фототаблиці достеменно не підтверджується, що ОСОБА_3 перед зіткненням рухався саме по трамвайним коліям зустрічного напрямку і з відеозапису, який досліджено експертами також не вбачається, що він рухався по трамвайним коліям зустрічного руху; що висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео -, звукозапису № 4588/4589 від 08 червня 2015 року доведена вина іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, а саме водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5 та відповідно існування й його зобов'язання перед особою, якій завдано шкоди; що звіт № 96/05/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 25 травня 2017 року є неналежним доказом, оскільки оцінщик посилається на акт виконаних робіт № 3 від 21 січня 2015 року, хоча дорожньо-транспортна пригода сталася 20 січня 2015 року, а безпосередній огляд пошкодженого автомобіля здійснено 28 січня 2015 року, таким чином оцінщик проводив огляд пошкодженого автомобіля, який вже відремонтовано; що ціни оцінщиком взяті станом на день підписання звіту, тобто на 25 травня 2017 року та незважаючи на сплив майже двох років від часу ремонтування автомобіля ціни на ремонт, згідно його розрахунків, не тільки не підвищилися, а навіть зменшилися, таким чином, оскільки автомобіль фактично відремонтовано ще 21 січня 2015 року, відповідно до цін наведених у калькуляції до звіту, позивач сплатив вартість ремонту автомобіля у 1,5 рази більше, ніж на той час була дійсною така вартість є безпідставними, зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, і яким суд надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.374 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.