Провадження № 2/522/4627/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, КТ «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договорів недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 29 березня 2005 року КП ОМБТІ та РОН, на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2005 року №2-1677/2005, провів державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлові споруди-павільони дрібно-роздрібної торгівлі за адресами: м.Одеса, Французький бульвар, 8-а; м.Одеса, вул.Рішельєвська, 28-а; м.Одеса, вул.Бєлінського,18-а; м.Одеса, вул.Канатна, 102-б; м.Одеса, просп.Гагаріна, 12-а; м.Одеса, вул.Сергія Варламова, 11-ж. В подальшому, 16.07.2007 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені договори купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна №Д-195, №Д-196, №Д-188, №Д-190, №Д-189, №Д-193, які були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, і які є предметом розгляду справи.

Позивач також зазначає, що на підставі зазначених договорів, КП ОМБТІ та РОН 19.07.2007 року внесло відповідні записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлові споруди-павільйони дрібно-роздрібної торгівлі, що розташовуються за адресами: м.Одеса, Французький бульвар, 8-а за номером запису 2613 в книзі: 66неж-35 (реєстраційний номер нерухомого майна 10309870); м.Одеса, вул.Рішельєвська, 28-а за номером запису 2615 в книзі: 66неж-35 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310076); м.Одеса, вул.Бєлінського, 18-а за номером запису 2616 в книзі: 66неж-31 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310216); м.Одеса, вул.Канатна, 102-б за номером запису 2618 в книзі: 66неж-33 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310654); м.Одеса, просп.Гагаріна, 12-а за номером запису 3611 в книзі: 66неж-33 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310522); м.Одеса, вул.Сергія Варламова, 11-ж за номером запису 2619 в книзі: 6бнеж-32 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310838).

22.06.2017 року Апеляційним судом Одеської області рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2005 року №2-1677/2005 було скасовано і вказана обставина, на переконання позивача, свідчить про безпідставність набуття ОСОБА_2 права власності на вище перелічене нерухоме майно та про недійсність укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу вказаного майна.

У своєму позові позивач стверджує, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на зазначене в позові нерухоме майно порушує встановлений порядок реєстрації і права територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради як власника земель, на яких розміщено вказані об'єкти нерухомості.

Отже на думку позивача, записи в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зазначене в позові майно підлягають скасуванню.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, суд розглядає справу згідно ч.1 ст.223 ЦПК України.

Представник відповідача КП КП «Бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки до суду не повідомив.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судове засідання зявився, зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані, надав про це письмовий відзив. Крім того, представником було надано до суду письмову заяву про застосування позовної давності у зв'язку з тим, що позивач порушив строки позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав та просив застосувати наслідки пропуску позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення представника сторони, вивчивши матеріали справи, вважає за доцільне в задоволені позовних вимог відмовити виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено записи про право власності ОСОБА_1 Анатолієвича на нерухоме майно нежитлові споруди-павільйони дрібно-роздрібної торгівлі, що розташовуються за адресами: м.Одеса, Французький бульвар, 8-а за номером запису 2613 в книзі: 66неж-35 (реєстраційний номер нерухомого майна 10309870); м.Одеса, вул.Рішельєвська, 28-а за номером запису 2615 в книзі: 66неж-35 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310076); м.Одеса, вул.Бєлінського, 18-а за номером запису 2616 в книзі: 66неж-31 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310216); м.Одеса, вул.Канатна, 102-б за номером запису 2618 в книзі: 66неж-33 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310654); м.Одеса, просп.Гагаріна, 12-а за номером запису 3611 в книзі: 66неж-33 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310522); м.Одеса, вул.Сергія Варламова, 11-ж за номером запису 2619 в книзі: 6бнеж-32 (реєстраційний номер нерухомого майна 10310838). Згідно наданим позивачем до суду інформаційним довідкам з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №96271619 від 05.09.2017р., №96272921 від 05.09.2017р., №98706865 від 28.09.2017, №98705681 від 28.09.2017р., №96270894 від 05.09.2017р., зазначене нерухоме майно в 2005 році було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 Юрієвичем.

Також, з інформаційної довідки №96272921 від 05.09.2017 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :40:010:0006, яка розташована за адресою: м.Одеса, просп.Гагаріна, 12-а, цільовим призначенням землі громадської забудови, площею 1,2426 га, була зареєстрована 02.06.2009 року в Одеському міському відділі ОРФ ДП Центр ДЗК і у відповідності до п.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» 01 жовтня 2014 року було внесено запис №7240748 про реєстрацію права комунальної власності на зазначену земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Інших доказів щодо обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги (в тому числі примірників оспорюваних договорів купівлі-продажу) під час розгляду справи до суду надано не було.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України взаємні права та обовязки виникають на підставі договорів.

За загальним правилом, встановленим ст.625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою ст.638 та частиною першою ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду позовом та вимагаючи визнати недійсними укладені договори, зобовязаний був довести суду, яким чином оспорювані ним правочини порушили його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оглядаючи наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведений факт невідповідності оспорюваних договорів вимогам ст.203 ЦК України.

Крім того, до суду не надані фактичні докази щодо наявності в текстах оспорюваних договорів умов, які порушують права позивача, внаслідок чого вказані договори можуть бути визнані недійсними в цілому чи в певній частині. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушень під час державної реєстрації прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на перелічене в позовній заяві нерухоме майно. Виходячи з цього, суд не вбачає підстав для задоволення решти вимог про скасування записів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за вказаними особами.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, про що було вказано в заяві представника відповідача ОСОБА_2, а також в його відзиві наданих до суду. Зокрема, в заяві про застосування позовної давності зазначається, що Одеська міська рада ще 21 червня 2012 року отримала від КП «Бюро технічної інвентаризації» лист-відповідь №6239-02/160 від 20.06.2012 року, в якому були надані інформаційні відомості про реєстрацію прав власності і копії правовстановлювальних документів усіх власників обєктів нерухомості, розташованих за адресами, вказаними в позові. Факт отримання позивачем вищевказаного листа підтверджується копією розносної книги, заведеної у КП «Бюро технічної інвентаризації», в якій міститься запис від 21.06.2012 року із зазначенням вихідного номеру листа-відповіді та листа-запиту адресата, а також підпис уповноваженої особи адресата про отримання. Також до заяви додано копію адміністративного позову Одеської міської ради (зареєстровано в канцелярії Одеського окружного адміністративного суду під вхід. №6781/13 від 09.10.2013р.) З тексту вказаного адміністративного позову вбачається обізнаність Одеської міської ради про зміст рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2005 року по справі №2-1677/2005, копія вказаного судового рішення додавалась до адміністративного позову.

Натомість, як вбачається із штампа вхідної кореспонденції позовна заява позивача у цивільній справі №522/19673/17 надійшла на адресу Приморського районного суду м.Одеси лише 20.10.2017 року. Крім цього, у змісті позовної заяви позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його поновлення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки право позивача за захистом якого він звернувся до суду не порушено, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, у звязку із чим наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 81, 89, 223, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, КТ «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договорів недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений 23 березня 2018 року.

Суддя

23.03.18