Справа № 462/6172/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

з участю позивач - ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 21.07.2016 р., укладений між відповідачкою ОСОБА_2, від імені якої та за дорученням діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 11.11.2000 р. перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, за час шлюбу придбали автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в., реєстраційний номерний знак № 670 27 ТС, який належить їм на праві спільної сумісної власності. Він дізнався, що 22.06.2016 р. ОСОБА_2 видала довіреність на ім?я ОСОБА_4 на право керування та розпорядження вказаним автомобілем, який відчужив автомобіль ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу № 464/НОМЕР_1 від 21.07.2016 р., при цьому ОСОБА_2 жодних грошових коштів не отримала. Згоди на укладення договору купівлі-продажу автомобіля не надавав, тому просить визнати недійсним оспорюваний договір.

В судовому засіданні позивач, за його згодою, в порядку ст. 234 ЦПК України, допитаний як свідок дав показання про те, що на праві спільної сумісної власності їм з дружиною ОСОБА_2 належав автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в. був придбаний в 2003 році. В 2006 році, автомобіль був проданий ОСОБА_5 і отриманими коштами від продажу розпорядилися в інтересах сім?ї. З 2006 року автомобілем розпоряджається ОСОБА_5 В листопаді 2017 року він дізнався про існування договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_3 за ціною 10 000 грн. Він, як чоловік не давав згоди на укладення договору купівлі-продажу автомобіля в 2016 році.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, за її згодою, в порядку ст. 234 ЦПК України, допитана як свідок заперечила проти позову та дала показання про те, що автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в. був придбаний нею в 2003 році. В 2006 р. вона відчужила автомобіль ОСОБА_5, видавши довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом, отримавши кошти за автомобіль. ОСОБА_5 зобов?язався протягом двох тижнів переоформити автомобіль. Тому вважала, що не є власником автомобіля і ні її чоловік, ні вона не користувалися автомобілем. Влітку 2016 році до неї звернувся ОСОБА_5 з проханням зняти автомобіль з реєстраційного обліку, бо як виявилося, він рахувався за нею. В 2016 році видала генеральну довіреність за згодою ОСОБА_3 її родичу ОСОБА_4, який зобовязався переоформити вказаний автомобіль на ОСОБА_3 У вересні 2017 року вона дізналася про договір купівлі-продажу автомобіля на суму 10 000 грн. Жодних коштів в 2016 році від ОСОБА_3 не отримувала

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні допитана, за її згоди, як свідок дала показання, що в 2016 році придбала автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в., гроші передала ОСОБА_4, який діяв на підставі генеральної довіреності. Просить в задовлоленні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5Б, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2000 р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження 1-СГ №090934 (а.с.7).

Згідно довідки приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 14.11.2017 р. та повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 14.11.2017 р., ОСОБА_2 25.08.2006 р. за реєстрованим № 4331 видала довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом та посвідчена приватним нотаріусом. Як ствердила відповідачка, станом на 2006 рік, у власності перебував лише автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що в 2006 році придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099 за 4 800 грн. на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 в приватного нотаріуса ОСОБА_6, однак автомобіль не перереєстрував. З 2006 року одноосібно користувався автомобілем. Оскільки вважав себе власником, в 2016 році знайшов покупця і звернувся до ОСОБА_2, яка видала довіреність на ОСОБА_4, який передав йому кошти в сумі 10 000 грн. за придбання автомобіля. Ніяких коштів в 2016 році він не передавав ОСОБА_2

З довіреності від 22.06.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу вбачається, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси при здійсненні правочинів по продажу, передачі в найм, в позичку та з питань експлуатації належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІНА № 525485, виданого 18.02.2003 року Львівським МРЕВ ОСОБА_7 України автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, 1998 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.5).

Свідок ОСОБА_4 в судовому дав показання, що він допомагав ОСОБА_3 переоформити автомобіль марки ?ВАЗ?, модель 21099, на підставі генеральної довіреності від ОСОБА_2 ОСОБА_5 в сумі 10000 грн. за купівлю автомобіля ОСОБА_3 передала йому, а він передав ОСОБА_5 власнику автомобіля, з ОСОБА_2 не зустрічався та не знайомий.

Відтак, оцінюючи вищенаведені письмові докази, показання свідків, суд прийшов до висновку, що в 2006 році ОСОБА_2 фактично розпорядилася автомобілем марки ?ВАЗ?, модель 21099, 1998 р.в. на підставі довіреності, виданої 25.08.2006 р. за реєстрованим номером № 4331 на право розпорядження транспортним засобом, передавши вказаний автомобіль ОСОБА_5, за що отримала грошові кошти.

Разом з тим, з копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 464/НОМЕР_1 від 21.07.2016 р. вбачається, що договір був укладений між ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3, предметом договору був автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 1998 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2, який проданий за ціною 10 000 грн. (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 отримав кошти в сумі 10 000 грн. від продажу автомобіля, які передав ОСОБА_5, що підтверджено свідками ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-17цс17 від 22.02.2017 р. відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Таким чином, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя недійсним, відтак права позивача не порушені, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля до задоволення не підлягає.

На підставі ст. ст. 60, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 369 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 21.07.2016 р. відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: (підпис) ОСОБА_9

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз