Справа № 738/1080/18
№ провадження 2/738/408/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi у складi:

головуючого суддi ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Минець П.Д.,

за участю

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

pозглянув у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовом Публічного акціонерного товариства банк «Контракт» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне підприємство «ТВІН» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні,

В С Т А H О В И В:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство банк «Контракт» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2015 року ПАТ Банк «Контракт» було здійснено відчуження прав грошової вимоги до Приватного підприємства «ТВІН» по договору № 25/2013 про відкриття кредитної лінії від 29.03.2013 року, іпетечному договору № 25/2013-01 від 29.03.2013 року, за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні від 01.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за номером 812, укладеного з відповідачем ОСОБА_5. Згідно договору відступлення прав вимоги відповідач отримав право вимагати від позичальника сплати грошових коштів у сумі 4313215,02 грн., в тому числі: 3588879,72 грн. заборгованість за кредитом, 240332,79 проценти, 484002,51 грн. штрафні санкції. Відповідно до висновку судового експерта у адміністративній справі № 826/26098/15 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ Банк «Контракт» про визнання протиправним та скасування наказу № 86 від 10.11.2015 року уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Банк «Контракт», фактична заборгованість ПП «Твін» станом на 01.10.2015 року складає 4930693,20 грн., що і є фактично вартістю права вимоги та на 317478,18 грн. відрізняється від сплачених відповідачем коштами. Крім того, позивач зазначає, що вищесказаний договір відступлення права вимоги має ознаки договору факторингу, а у відповідності до ч. 3 ст. 1079 ЦК України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, однак фізична особа ОСОБА_5 не є фінансовою установою у розумінні закону, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу. У звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні від 01.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 812, укладений між ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 15600, Чернігівська область, Менський район, м. Мена, вул. Козацька, буд. 24) та ПАТ Банк «Контракт».

30.08.2018 року до суду надійшла заява приватного підприємства «ТВІН» про участь у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 02.10.2018 року приватне підприємство «ТВІН» залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

11.10.2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного підприємства «ТВІН» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій воно заперечує проти позовних вимог позивача посилаючись на те, що із змісту укладеного між позивачем та відповідачем договору не вбачається ознак договору факторингу.

25.10.2018 року позивач направив до суду відповідь на пояснення третьої особи на позовну заяву, в якій зазначив, що з врахуванням тих обставин, що ціна договору відступлення прав складає 4313215,02 грн., а реальна ціна вимоги складає 4930693,20 грн., спірний договір є договором факторингу за своїм суттєвими умовами.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому. Зазначив, що підставами визнання договору недійсним є те, що відповідач не може бути фактором, а також, що при укладенні договору не були здійсненні нарахування згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причин своєї неявки до суду не повідомила, клопотань про розгляд справи лише за її участю не заявляла.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, надав відзив на позовну заяву. Зазначив, що у самому спірному договорі не вказано плату фактору, а тому цей договір не є договором факторингу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача позов не визнав у повному обсязі з обставин наведених у відзиві. Вказав, що спірний договір не є договором факторингу.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2015 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні згідно якого ПАТ Банк «Контракт» відступає ОСОБА_5 права вимоги, що випливають з договору № 25/2013 про відкриття кредитної лінії від 29.03.2013 року укладеного між ПАТ Банк «Контракт» та ПП «ТВІН», іпотечного договору № 25/2013-01 від 29.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 29.03.2013 року за реєстровим № 607, що забезпечує зобовязання боржника за кредитним договором, укладеного між ПАТ Банк «Контракт» та ПП «Твін», договору поруки № 25/2013-04 від 25.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 25.06.2014 року за реєстровим № 2134, що забезпечує зобовязання боржника за кредитним договором, укладеного між ПАТ Банк «Контракт» та фізичною особою за законодавством України ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2) та договору поруки № 25/2013-05 від 25.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 25.06.2014 року за реєстровим № 2135, що забезпечує зобовязання боржника за кредитним договором, укладеного між ПАТ Банк «Контракт» та фізичною особою за законодавством України ОСОБА_9. Згідно цього договору ОСОБА_5 замість ПАТ Банк «Контракт» одержала право вимагати від ПП «ТВІН» сплати грошових коштів у розмірі 4313215,02 грн., в тому числі: 3588879,72 грн. заборгованість за кредитом, 240332,79 грн. проценти, 484002,51 штрафні санкції. Згідно п. 2.1 договору вартість відступленого права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки складає 4313215,02 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд проаналізував зазначені норми ЦК України та дослідив зміст спірного договору, встановив, що договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні від 01.10.2015 року укладеним між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_5 не передбачено плату ОСОБА_5 за передачу або зобовязання передати грошові кошти в розпорядження ПАТ Банк «Контракт» за відступ або зобовязання відступити їй своє право грошової вимоги до ПП «ТВІН» та фінансових поручителів. За таких обставин, договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні від 01.10.2015 року укладеним між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_5 не має всіх ознак договором факторингу.

Враховуючи, що спірний договір не являється договором факторингу, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ Банк «Контракт» необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства банк «Контракт» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне підприємство «ТВІН» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобовязанні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.11.2018 року.

Суддя А.В. Слісар