АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 727/9156/15-ц

Апеляційний суд Чернівецької області в складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів:Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»( далі - ПАТ«УкрСиббанк») до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2017 року в складі судді Волошина С. О.,

встановив:

У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», з 21 грудня 2009 року - ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 50 000 швейцарських франків, строком до 02 серпня 2028 року, зі сплатою відсотків в розмірі 7,99 річних.

Зобов'язання за даним кредитним договором забезпечено договором поруки № 95863 від 13 лютого 2007 року укладеного з поручителем ОСОБА_4 та договором поруки № 95830 від 13 лютого 2007 року укладеного з поручителем ОСОБА_7.

11 червня 2014 року між банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 1 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації.

Цього ж дня, між банком та поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду №1 до договорів поруки.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим, станом на 11 листопада 2015 року, заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом становить 44 628,24 швейцарських франків; 19 028 гривень 60 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу щодо виконання взятих на себе зобов'язань, однак на неї вони належним чином не відреагували.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року в розмірі 44 628,24 швейцарських франків, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотках за користування кредитом; 19 028гривень 60 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості та вирішити питання щодо стягнення судових витрат по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Чернівці, місце реєстрації: 58005, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Чернівці, місце реєстрації: 58000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт. Підволочинськ, Тернопільської області, місце реєстрації: 58000, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року в розмірі 44 628,24 (сорок чотири тисячі шістсот двадцять вісім) швейцарських франків - заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом; 19 028 гривень 60 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, вважають, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просять рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість по нарахованих відсотках та пені, суд першої інстанції виходив з того, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або іншафінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі встановлено, що 13 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який з 21 грудня 2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 50 000 швейцарських франків, строком до 02 серпня 2028 року, зі сплатою відсотків в розмірі 7,99 річних, що підтверджується копією даного договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором № 0 від 13 лютого 2007 року, цього ж дня, між банком та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договори поруки, у відповідності до умов яких останні поручилися перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

11 червня 2014 року між банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідачем було здійснено 14 січня 2014 року.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_6 взятих на себе договірних зобов'язань, станом на 11 листопада 2015 року утворилась заборгованість, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 40 772, 63 (сорок тисяч сімсот шістдесят два) швейцарських франків; відсотків за користування кредитом в розмірі 3 855, 61 (три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) швейцарських франків та 19 028 (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім) гривень 60 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Пунктом 12.1, 12.2 встановлено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, якщо позичальник не вніс черговий платіж, передбачений кредитним договором.

Позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу щодо виконання взятих на себе зобов'язань, однак на неї вони належним чином не відреагували.

09 вересня 2015 року позивачем було направлено відповідачам вимоги про дострокове погашення кредиту та нарахованих відсотків на 32 календарний день з дати отримання вимоги (а.с.20-24).

У вказаний термін відповідачі не повернули кредит, не сплатили нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі.

Таким чином, у позивача виникло право вимагати дострокового повернення відповідачами вищевказаних платежів.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, з наступних підстав.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб.

Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) і лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Враховуючи, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 ОСОБА_8 укладено окремі договори поруки, то ч.3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити і стягнути з кожного із поручителів на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту видачі кредиту в іноземній валюті не відповідає дійсності, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.5 договору про надання споживчого кредиту № 1 від 13 лютого 2007 року кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника у банку для подальшого використання за цільовим призначенням, а саме, на придбання квартири по проспекту Незалежності, будинок 68- а, кв.4 в м. Чернівці.

У справі встановлено, що відповідно до п.1.5 зазначеного договору на поточний рахунок ОСОБА_6 № НОМЕР_7 було зараховано 50 000 швейцарських франків, що підтверджується меморіальним ордером № від 13 лютого 2007 року. Вказані обставини також підтверджуються висновком судово-економічної експертизи від 22 грудня 2016 року.

Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на проведення сторнування операції щодо видачі кредиту та розбіжностей в обліку банку, у зв'язку із зазначенням у виписці по поточному рахунку №НОМЕР_7 кореспонденського рахунку НОМЕР_9 з наступних підстав.

Як вбачається з копії меморіального ордеру № від 13 лютого 2007 року (а. с. 151 том.1) кредит у сумі 50 000 швейцарських франків надавався з рахунку НОМЕР_5 на рахунок НОМЕР_8.

Згідно плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління НБУ №280 від 17 червня 2004 року, рахунок групи «2233» - це рахунок, що відноситься до рахунків - «довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам». Саме з цього рахунку була здійснена видача кредитних коштів.

З транзитного рахунку НОМЕР_6, який присутній у виписці, кредит перерахували на поточний рахунок відповідача, згідно із пунктом 1.5 договору, який передбачає, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №НОМЕР_7.

Згідно плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління НБУ №280 від 17червня 2004 року, рахунок групи «3739» - це рахунок групи транзитні рахунки.

Відповідно до п.2.2 Глави 2 Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 15.09.2004 р. за №435 (яка діяла на момент видачі кредиту) банки для відображення в бухгалтерському обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій відповідно до облікової політики можуть використовувати транзитні рахунки, рахунки кредиторської та дебіторської заборгованості з подальшим відображенням цих операцій за відповідними рахунками з обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій.

Таким чином, для проведення кредитної операції було використано транзитний рахунок НОМЕР_6 через який кредитні кошти з рахунку групи «2233» були перераховані на поточний рахунок позичальника №НОМЕР_7.

Так, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Після зарахування коштів на поточний рахунок позичальника у швейцарських франках останній, як власник рахунку, розпорядився даними коштами, а саме скерував їх на продаж. Вказані обставини підтвердив і експерт у своєму висновку від 22 грудня 2016 року (а. с. 183-191 Т.1). Гривні, отримані після продажу франків, були скеровані на гривневий рахунок позичальника НОМЕР_10. Надалі вказана сума в гривнях була видана позичальнику, що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_10 та заявою на видачу готівки з каси №72 від 13 лютого 2007 року (а.с. 36 т.2) .

Посилання апелянта на лист НБУ від 23 вересня 2016 року, з приводу не виходу АКІБ «УкрСиббанк» на міжбанк щодо купівлі-продажу швейцарських франків, не може бути взято до уваги з наступних підстав.

Відповідно до п. 29 розділу I Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 10 серпня .2005 року №281 (в редакції, що діяла на лютий 2007 року), суб'єкти ринку укладають між собою та з Національним банком договори про купівлю, продаж іноземної валюти за безготівкові гривні та підтверджують ці договори виключно під час проведення торговельної сесії.

Водночас пунктом 32 Розділу І Положення передбачено, що суб'єкт ринку як за рахунок коштів своїх клієнтів, так і за власні кошти в межах лімітів відкритої валютної позиції має право виконувати заяви та доручення своїх клієнтів (крім суб'єктів ринку), а також задовольняти власні потреби щодо купівлі, продажу іноземної валюти до початку торговельної сесії.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Правил проведення торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів, затверджених постановою Правління НБУ від 10 серпня 2005 року № 281 (в редакції, що діяла на лютий 2007 року), уповноважений банк (уповноважена фінансова установа включає в заявку на участь у торговельній сесії незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу іноземної валюти та банківських металів за гривні.

В системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ відображається інформація щодо угод про купівлю, продаж іноземної валюти за безготівкові гривні, які були підтверджені виключно під час проведення торговельної сесії.

Таким чином, відповідно до нормативних документів НБУ банк може провести валютно-обмінні операції, задовольняючи потреби своїх клієнтів як щодо продажу валюти так і щодо її купівлі до початку торговельної сесії, не подаючи в подальшому заявку на участь у торгівельній сесії. При такому проведенні операції в системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України дані угоди не відображаються, а тому вказаний лист не може спростувати проведення операцій на міжбанку.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що банк не повідомляв їх про наявність заборгованості та про зміну строку виконання зобов'язання, з наступних підстав.

Положеннями кредитного договору (пункт 12.1) передбачено, що терміни дострокового повернення кредиту та погашення за кредит вважаються такими, що настали на 32 календарний день з дати одержання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, при цьому, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги), в результаті зміни адреси позичальником, без попереднього про це повідомлення банку - на 41 календарний день з дати відправлення позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 09 вересня 2015 року позивач направив на адресу відповідачів вимогу щодо погашення наявної заборгованості, в якій повідомлялося про те, що у випадку не усунення порушень на 32 календарний день з дати отримання вимоги банк буде вимушений вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі (а. с. 19-24).

Однак у вказаний термін відповідачі не повернули кредит, не сплатили нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 31 календарного дня (або 41 календарних днів) з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань.

Кредитор, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі № 6-990цс15.

Вимогу про дострокове стягнення боргу банк направив боржнику та поручителям 09 вересня 2015 року, з даним позовом звернувся до суду 23 листопада 2015 року, тому позов подано до суду з дотриманням строків визначених ст. 257, ст. 559 ч. 4 ЦК України, що спростовує доводи апелянта ОСОБА_4 про припинення договору поруки, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру яка подана юридичною особою - 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції на момент подання до суду апеляційної скарги) встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги апелянти повинні були сплатити по 17001 гривні 56 коп. судового збору кожний.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відстрочення сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги до ухвалення рішення у даній справі.

Апелянтами не надано документів, що підтверджують сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 по 17001 гривні 56 копійок з кожного на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2017 року змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Чернівці, місце реєстрації: 58005, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Чернівці, місце реєстрації: 58000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року в розмірі 44 628,24 (сорок чотири тисячі шістсот двадцять вісім) швейцарських франків, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 40 772, 63 (сорок тисяч сімсот шістдесят два) швейцарських франків; відсотків за користування кредитом в розмірі 3 855, 61 (три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) швейцарських франків та 19 028 (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім) гривень 60 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Чернівці, місце реєстрації: 58005, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт. Підволочинськ, Тернопільської області, місце реєстрації: 58000, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року в розмірі 44 628,24 (сорок чотири тисячі шістсот двадцять вісім) швейцарських франків, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 40 772, 63 (сорок тисяч сімсот шістдесят два) швейцарських франків; відсотків за користування кредитом в розмірі 3 855, 61 (три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) швейцарських франків та 19 028 (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім) гривень 60 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 17001 (сімнадцять тисяч одну) гривню 56 копійок витрат по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги (з перерахуванням коштів за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у м. Чернівці, код класифікації доходів бюджету - 22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37978173, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Чернівецькій області, код банку отримувача (МФО) - 856135, рахунок отримувача - 0002, призначення платежу - судовий збір, назва суду - Апеляційний суд Чернівецької області, код 02894728)..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 17001 (сімнадцять тисяч одну) гривню 56 копійок витрат по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги (з перерахуванням коштів за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у м. Чернівці, код класифікації доходів бюджету - 22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37978173, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Чернівецькій області, код банку отримувача (МФО) - 856135, рахунок отримувача - 0002, призначення платежу - судовий збір, назва суду - Апеляційний суд Чернівецької області, код 02894728).

Постанова набирає законної сили дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови - 13 лютого 2018 року.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

Судді : (підпис) В.Ф.Міцней

(підпис) А.І. Владичан

З оригіналом згідно: М.І.Кулянда