АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/725/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Цокол Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

3-особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування»

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1 000 грн., компенсацію моральної шкоди розмірі 2 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4 480 грн., судові витрати у розмірі 249 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 10 грудня 2014 р. з вини відповідачки ОСОБА_2 на вул.Червоноармійській у м.Києві сталася ДТП між автомобілем НОМЕР_1 під її керуванням (відповідачки) та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року у справі № 757/461/15-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення - штраф на користь держави у розмірі 340 грн. (а.с.15).

Відповідальність ОСОБА_2 згідно Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» за полісом № АІ/2960077 від 04.08.2014 р. (а.с.27).

З матеріалів справи також вбачається, що згідно страхових актів від 4.08.2014 р., від 4.08.2014 р. та платіжних доручень від 27.04.2015 р. на суму 12 567,30 грн. та від 10.07.2015 р. на суму 4 215,64 грн., ОСОБА_4 було перераховано страхове відшкодування в розмірі 16 782,94 грн. (а.с.36-39).

Обгрунтовуючи позов позивач зазначав, що згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) ТОВ «Авто метрополіс» № АМ-К-0000474 від 29.04.2015 р. остаточний розрахунок вартості відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_3 складає 29 085,12 грн., тому просив задовольнити позовні вимоги.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з того що, висновок позивача при визначенні спірних сум, є недоведеним належними доказами, оскільки, згідно наявного в матеріалах справи Звіту № 721-1/14 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 08.05.2015 р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_4 складає 17782,94 грн.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ст.9 ЗУ «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст.22.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до вимог вищезазначених норм Закону ПрАТ «СК «Арсенал страхування» визнала даний випадок страховим, та на користь позивача було перераховано за мінусом суми франшизи 16 782,94 грн. (17 782,94 грн. - 1000 грн. (сума франшизи).

Так, заперечуючи проти позову представник страхової компанії, зокрема зазначав, що для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу страховою компанією було проведено експертне дослідження. 17.12.2014 р. був проведений огляд пошкодженого ТЗ та складено протокол огляду. Експертом крім пошкоджень, завданих внаслідок ДТП 10.12.2014 р. було виявлено та зафіксовано сліди відновлення даху автомобіля, а також, пошкодження автомобіля у вигляді подряпин переднього бамперу праворуч.

Також зазначав, що згідно п.п.Б п.7.39 Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованої в МЮ України 24.11.2003 р. №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу нараховується, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації. Оскільки, цей автомобіль вже відновлювався ремонтом, то експертом при розрахунку його вартості було враховано знос пошкодженого ТЗ, та відповідно наданого висновку від 8.05.2015 р. з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу вартість ТЗ складає 17 782,94 грн. (а.с.28 -35).

Так, з наданого позивачем акту виконаних робіт (наданих послуг) ТОВ «Авто метрополіс» № АМ-К-0000474 від 29.04.2015 р. остаточний розрахунок вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_6, який складає 29 085,12 грн., вбачається, що сума визначена без врахування коєфіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Проте, розмір страхового відшкодування було розраховано страховиком відповідно до вимог Закону, тобто, із урахуванням коєфіцієнту фізичного зносу, а тому він є меншим.

Також, заперечуючи проти апеляції представник позивача посилався на те, що судом першої інстанції для визначення розміру завданої шкоди ухвалою від 31.05.2016 р. було призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам КНДІСЕ, на вирішення якої було поставлено питання : яка вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_5, належного ОСОБА_1, в результаті його пошкодження в ДТП 10.12.2014 р. станом на час заподіяння шкоди?

Зазначав також, що експерт неодноразово 10.01.2017 р. та 07.06.2017 р. звертався до суду з клопотанням про надання необхідних додаткових матеріалів для проведення експертизи, та зважаючи на те, що такі матеріали позивачем не були надані, повідомляв про неможливість надання висновку експерта ( а.с. 83, 90).

Згідно ст.146 ЦПК України (ред., чинна на час розгляду справи у 1-інстанції), у разу ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт для з»ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зважаючи на неможливість проведення судової автотоварознавчої експертизи через ухилення апелянта від надання експерту необхідних документів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача при визначенні суми позовних вимог матеріальної шкоди, є недоведеними належними доказами, тому наданий суду акт виконаних робіт від 29.04.2015 р. від АМ-К-0000474 не був взятий до уваги.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки, суми грошових коштів, які відшкодовуються страховою компанією (16 782,94 грн.) не є достатньо для покриття збитків, яких зазнав позивач у зв'язку із ДТП, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. суми франшизи.

Обґрунтовуючи позов в частині вимог немайнового характеру позивач посилався на те, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 8000 грн.

Зазначав, що моральна шкода полягала у спричиненні йому певних незручностей, т.я. він вимушений був неодноразово звертатись до страхової компанії, до відповідача, на СТО для вирішення питання усунення пошкоджень та проведення відновлюваного ремонту, витрачав час на постійні поїздки та дзвінки в ці установи та відповідачці, а тому, нормальні життєві устої позивача були порушені; що сам факт ДТП спричинив йому не лише незручності, але й моральні переживання, він отримав психологічний стресс, вимушений був нервувати.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що з вини відповідачки позивачу було завдано певних моральних страждань, і з урахуванням вищезазначених вимог закону дійшов обґрунтованого висновку, щодо порушень прав позивача з вини відповідачки, та стягнув на користь позивача з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення цих вимог - в сумі 4480 грн., відповідно до вимог ст.84 ЦК України та наданих суду відповідних доказів.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26.03.2018 р.

Головуючий :

Судді :