РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Бондаревої Є.П.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військової частини НОМЕР_1 , про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії про визнання незаконним наказу директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 445/к від 19.09.2016 року про його звільнення з посади керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів відділу продажів бізнес-сегменту Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком», поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 та від 14.01.2015 року № 15/2015 в Україні оголошено часткову мобілізацію. У зв`язку з чим, наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 46 від 09.04.2015 року ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації.
Наказом командира військової частини № НОМЕР_2 № 81 від 28.04.2016 ОСОБА_1 був звільнений в запас на попереднє місце роботи до Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком».
З метою захисту суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 прийняв рішення вступити на військову службу за контрактом на особливий період. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 31.05.2016 року його зараховано до списків особового складу військової частини на посаду старшого лінійного наглядача центру телекомунікацій. Витяг з зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 разом з копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 31.05.2016 року ОСОБА_1 надав до відділу управління персоналом Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком».
Однак, наказом директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 445/к від 19.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів, відділу продажів бізнес-сегменту, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із вступом працівника на військову службу.
Позивач вважає, що наказ про його звільнення підлягає скасуванню як незаконний, оскільки виданий всупереч ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 119 КЗпП України, якими встановлені гарантії щодо збереження за ним в особливий період місця роботи і середнього заробітку.
Через незаконне звільнення, позивач просить стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу та грошові кошти на відшкодування спричиненої моральної шкоди.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що оскільки позивачем укладений контракт на військову службу у Збройних Силах України 31.05.2016 року, тобто поза межами періодів мобілізації, відсутні правові підстави поширювати на нього дію гарантій, обумовлених ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Крім того, позивач не є особою, прийнятою на військову службу за контрактом у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошенням рішення про проведення мобілізації або введення воєнного стану, оскільки будь-яких нормативних актів з приводу виникнення в Україні кризової ситуації або оголошення про введення воєнного стану на час укладення військових контрактів в Україні не прийнято.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 року (головуючий суддя Ільченко Н.А.), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року, у задоволенні позову відмолено.
Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою від 27 серпня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду суддею Приморського районного суду м. Одеси Єршовою Л.С.
У судове засідання з`явився позивач, який підтримав позовну заяву у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військової частини НОМЕР_1 не заперечував проти задоволення позовної заяви.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Наказом Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» № 61/к від 28.02.2006 року ОСОБА_1 прийнято на роботу та призначено на посаду начальника відділу продажу послуг бізнес-споживачам Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» за переведенням з територіального відділення № 8 Центру технічної експлуатації міжміського та міжнародного телефонного зв`язку № НОМЕР_3 філії «Утел» відкритого акціонерного товариства «Укртелеком».
Наказом Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 893/к від 30.10.2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів відділ продажів бізнес-сегменту з 30.10.2014 року.
На підставі повідомлення Кіровоградського об`єднаного міського військового комісаріату № 1/409 наказом Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» від 09.04.2015 року № 226/к ОСОБА_1 направлено на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з 09.04.2015 року, із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку та звільненням його на цей період від виконання трудових обов`язків.
Відповідно до наказу директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 197/к від 04.05.2016 року ОСОБА_1 приступив до виконання своїх посадових обов`язків з 04.05.2016 року. Зазначений наказ видано на підставі заяви позивача та повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/78 від 05.05.2016 року про демобілізацію в запас ОСОБА_1 з 28.04.2016 року згідно з Указом Президента України № 115/2016 від 25.03.2016 року.
Наказами Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № № 222, 223 від 04.05.2016 року позивачу надано щорічну основну та щорічну додаткову відпустку на період з 04.05.2016 року по 19.05.2016 року та з 20.05.2016 року по 03.06.2016 року.
В період перебування у відпустці за основним місцем роботи, 31.05.2016 року ОСОБА_1 вступив на військову службу за контрактом, що підтверджується копіями витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 31.05.2016 року та контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 31.05.2016 року, а також довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2016 року № 178.
Телеграмою № 1445 від 16.09.2016 року позивач повідомив Кіровоградську філію публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про те, що він уклав контракт про проходження військової служби.
Наказом директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 445/к від 19.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із вступом працівника на військову службу, а 17.11.2016 року позивач отримав витяг з цього наказану та трудову книжку із записом про звільнення.
Суд дійшов висновку, що аргументи позивача про поширення на нього гарантій щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на час військової служби за контрактом є обґрунтованими з таких підстав.
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.02.2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Також, на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні діє особливий період.
Ураховуючи зазначене, а також те, що 31.05.2016 року позивач був прийнятий на військову службу за строковим контрактом для осіб рядового складу до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, закон гарантує йому збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу.
Отже, суд не може погодитися з аргументами відповідача про не поширення на ОСОБА_1 гарантій щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на час військової служби за контрактом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України призов або вступ працівника на військову службу є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно з частиною третього статті 119 КЗпП України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.
Із змісту вказаної вище норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого стану, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.
ОСОБА_1 31.05.2016 року уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (далі - контракт), за умовами частини третьої цього контракту він є строковим та укладається за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18.03.2014 року, тобто з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Указ Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у березні квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації.
Більше того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.03.2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Враховуючи зазначене, на позивача поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Висновки щодо поширення вказаних гарантій на позивача зроблено Верховним Судом за результатами касаційного оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Також, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, при застосуванні зазначених норм права у спірних правовідносинах судом враховано усталену практику Верховного Суду при розгляді аналогічних справ, зокрема: № 567/568/17 від 14.02.2018 року, № 205/1993/17-ц від 25.04.2018 року, № 323/1252/17 від 20.06.2018 року, № 355/1218/17 від 18.07.2018 року, №365/470/17 від 26.07.2018 року.
Таким чином, наказ директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 445/к від 19.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів, відділу продажів бізнес-сегменту у зв`язку із вступом працівника на військову службу є незаконним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до наказу наказ директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 445/к від 19.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 19 вересня 2016 року, отже зазначений день був останнім робочим днем позивача.
Враховуючи зазначене та керуючись ст. 235 КЗпП України, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з якої був звільнений з 20 вересня 2016 року.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок).
Вказаним Порядком передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 зазначеного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дій на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до довідки Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 229 від 28.10.2016 року розмір заробітної плати позивача за попередні перед звільненням два повних робочих місяці склав: за серпень 2016 року 7314,13 грн., за липень 2016 року 7367,30 грн., а всього 14681,43 грн.

За цей календарний період кількість робочих днів складала: у серпні 2016 року 22 робочі дні, у липні 2016 року 21 робочий день, що разом становить 43 дні.
Отже середньоденна заробітна плата становить, виходячи із розрахунку 341 грн. 43 коп. (14681,43 грн. : 43 день).
Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 19.09.2016 року по 12.11.2018 року, тобто по дату ухвалення рішення суд, становить 183347,91 грн., виходячи з розрахунку 537 робочих днів (вересень 2016 року 9 днів, жовтень 2016 року 20 днів, листопад 2016 року 22 дні, грудень 2016 року 22 дні, січень 2017 року 20 днів, лютий 2017 року 20 днів, березень 2017 року 22 дні, квітень 2017 року 20 днів, травень 2017 року 20 днів, червень 2017 року 20 днів, липень 2017 року 21 день, серпень 2017 року 22 день, вересень 2017 року 21 день, жовтень 2017 року 21 день, листопад 2017 року 22 дні, грудень 2017 року 20 днів, січень 2017 року 21 день, лютий 2018 року 20 днів, березень 2018 року 21 день, квітень 2018 року 20 днів, травень 2018 року 20 днів, червень 2018 року 20 днів, липень 2018 року 22 дні, серпень 2018 року 22 дні, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дні, листопад 2018 року 8 днів) х 341,43 грн. (середньоденна заробітна плата) = 183347,91 грн.
При вирішення питання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Як визначено статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень позивача, внаслідок порушення його трудових прав відповідачем, незаконного звільнення, невиплати йому середнього заробітку, позивач зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв`язки, та подальша організація свого життя вимагає від нього додаткових зусиль.
Судом встановлено факт порушення конституційних прав позивача щодо законодавчих гарантій під час призову на військову службу, чим йому було заподіяно моральну шкоду. Зважаючи на характер та тривалість порушень прав позивача, розміру гарантованих матеріальних виплат, яких він був незаконно позбавлений, моральних переживань у зв`язку з цими обмеженнями, вимушених змін у звичному укладі життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнення на користь позивача 5000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду на підставі ст. 237-1 КЗпП України.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за завдану моральну шкоду.
При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3487,08 грн., пропорційно до заявленої частини позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-7, 10-13, 19, 258, 259, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72) № 445/к від 19 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів, відділу продажів бізнес-сегменту у зв`язку із вступом працівника на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України).
Поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді керівника групи продажів та обслуговування корпоративних клієнтів, відділу продажів бізнес-сегменту Кіровоградської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72) з 20 вересня 2016 року.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградська філії на користь ОСОБА_1 заробітку плату за час вимушеного прогулу у розмірі 183 347,91 гривень (сто вісімдесят три тисячі триста сорок сім гривень, 91 коп.).
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградська філії (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72) на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень (п`ять тисяч гривень).
В іншій частині позовних вимог стосовно стягнення компенсації за завдану моральну шкоду відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградська філії (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Гоголя, 72) на користь Держави судовий збір у розмірі 3487,08 гривень (три тисячі чотириста вісімдесят сім гривень, 08 коп.).
Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 15 листопада 2018 року.
Суддя Л.С. Єршова