Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 643/20314/14-ц

провадження № 61-3165 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення апеляційногосуду Харківської області у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Гальянової І. Г., Зазулинської Т. П. від 3 березня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства«Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що до 2011 року він перебував у цивільних правовідносинах з ПАТ «КБ «Надра», опосередкованих договорами банківського рахунку та депозиту, а також за кредитним договором від 25 квітня 2007 року. Договірні відносини між позивачем та відповідачем були припинені за усіма правочинами, у тому числі за зазначеним кредитним договором. Сторонами проведено необхідні розрахунки, взаємних претензій сторони не мали. Проте, у порушення умов договору від 25 квітня 2007 року та вимог пунктів 4, 6 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем до нього було висунуто вимогу про сплату грошових коштів у розмірі 3 637 грн 48 коп. за закриття кредитної лінії за кредитним договором, яка ним була сплачена, що підтверджується квитанцією від 13 грудня 2011 року.

Позивач вважав, що зазначені кошти у розмірі 3 637 грн 48 коп. ПАТ «КБ «Надра» набув без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим, відповідно до вимог частини першої статті 1212 ЦК України, просив суд стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на його користь вказані кошти.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова у складі судді

ОСОБА_4 від 22 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 637 грн 48 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив того, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, існування заборгованості позивача перед банком не доведено, а, отже відповідачем не спростовано доводи позивача про безпідставність набуття банком грошових коштів у розмірі 3 637 грн 48 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2016 року рішення районного суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, виходив із того, що грошові кошти у розмірі 3 637 грн 48 коп. були передані за закриття кредитної лінії за договором від 25 квітня 2007 року, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції про безпідставне отримання відповідачем вказаної суми.

У березні2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином обставин справи та не звернув уваги на те, що на момент внесення коштів правовідносин між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» не існувало, сторонами проведено всі розрахунки, а взаємних претензій одне до одного сторони не мали.

У липні 2016 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги щодо проведення всіх розрахунків між сторонами є безпідставними, оскільки існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про комплексне банківське обслуговування від 25 липня 2007 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір кредиту.

Згідно виписки-повідомлення від 25 квітня 2007 року ОСОБА_2 приєднався до договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ «КБ «Надра» та на підставі анкети на додаткові послуги йому відкрито поточний (картковий) рахунок та поточний (накопичувальний) рахунок.

Згідно поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку ОСОБА_2, позивачу надавалась послуга кредиту типу «овердрафт» у вигляді доступного ліміту заборгованості по поточному рахунку.

Згідно квитанції від 13 грудня 2011 року ОСОБА_5 до каси центрального відділення філії ПАТ «КБ «Надра» Харківського регіонального управління було внесено грошові кошти у розмірі 3 637 грн 48 коп. Отримувачем коштів, відповідно до квитанції, є центральне відділення філії ПАТ«КБ «Надра» Харківського регіонального управління, призначення платежу: внесення готівки без введення ПІН-коду, власник рахунку ОСОБА_2

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення

статей 1212 ЦК України, дійшов до правильного висновку, про те, що набуття однією зі сторін зобов'язального майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним в розуміння статті 1212 ЦК України, а оскільки позивачем грошові кошти були передані за закриття кредитної лінії за договором від 25 квітня 2007 року, то вимоги позивача про повернення спірних коштів є безпідставними.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами зобов'язального права, що застосовуються до окремих видів договорів, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, на законність судового рішення не впливають.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк