АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Київ Справа № 753/ 2079/17

15 лютого 2018 року Апеляційний суд м.Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- ЛевенцяБ.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, постановленого під головуванням судді Шклянки М.П. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

30 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_13 поштою направив на адресу Дарницького районного суду м.Києва позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у офіційному шлюбі з відповідачем вона не перебувала. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та ОСОБА_4 народилася спільна дитина ОСОБА_7. Після народження дитини між ними відбувалося спілкування виключно пов'язане із вихованням ОСОБА_7 Наразі, вже понад 3 роки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, зокрема, не цікавиться дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не вітає з днем народженням і іншими святами та взагалі не здійснює жодних дій, спрямованих на спілкування з дитиною. Як наслідок, дитина практично не знає свого батька та не має з ним психологічного контакту. Крім того, відповідач в липні 2013 році написав та нотаріально оформив заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Зазначала також, що відповідач веде аморальний, непристойний та безладний спосіб життя, а тому ніяк не зможе надати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та не сприятиме засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а навпаки може лише негативно вплинути на дитину. В той же час, будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини вона не чинила. Просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, в зв'язку з ухиленням відповідача від здійснення батьківських обов"язків щодо утримання дитини, просила також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1000 грн. щомісяця.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 гри. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави суму судового збору в розмірі 640 грн.

В частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови у задоволеннні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції неповно з"ясував фактичні обставин справи, порушив норми процесуального права та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Зазначає, що, відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, тобто, фактично визнав, що відповідач належно виконує свої батьківські обов"язки. Проте, такі висновки суду не грунтуються на наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах. Так, в матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 31.07.2013 року, в якій він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_7. Вказана заява підтверджує відсутність у відповідача бажанння брати участь у вихованні доньки та у спілкуванні з нею. З 2013 року відповідач не вчиняв жодних дій для спілкування з донькою, самоусунувся від її виховання. Дитина більше 4 років не бачила батька та близько 3 років не спілкувалась з ним по телефону. Будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з донькою позивач не чинила. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов"язків підтверджений і висновком комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 13.05.2017 року, яким було встановоено за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_7 Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов"язків, грунтується на тому, що відповідач має намір спілкуватись з дитиною та погодився на стягнення з нього аліметів на її утриманння. Тоді як суду необхідно було досліджувати факт виконання чи ухилення від виконання відповідачем батьківських обов"язків. Суд також не дослідив доводів про те, що дії відповідача шкодять дитині та мають корисливий мотив, оскільки з моменту отриманння ОСОБА_7 грін-карти на проживання в США, у відповідача з"явилася можливість емігруватиим до США. Вказує також на те, що відповідач продовжує не виконувати свої батьківські обов"язки, так як, маючи номер мобільного телефону мами апелянта та адресу її електронної пошти, навіть не привітав доньку з її днем народження ІНФОРМАЦІЯ_8. Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд, відмовивши у позбавленні відповідача батьківських права, стягнув з нього аліменти на утриманння доньки, тоді як відповідно до вимог ч.3 ст. 166 СК України, суд мав право задовольнити позов про стягнення аліментів лише у випадку задоволенння позову про позбавлення його батьківських прав. Безпідставним є посиланння в рішенні суду на рішення Європейського суду з прав людини у справі " Савіни проти України", так як у даній справі були зовсім інші підстави позбавлення батьківських прав обох батьків та ставилось питанння про передачу їх під опіку держави. Донька ж сторін проживає з мамою, яка ставить питанння про позбавлення батька прав на дитину.

08 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року без змін. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду є законним та обгрунтованим, судом повно та всебічно встановлено всі обставини справи, рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Так, наявність заяви ОСОБА_4 від 31 липня 2013 року щодо позбавлення його батьківських права, не спростовує правильність висновків суду, дана заява була написана відповідачем під тиском, шляхом погроз, приниження гідності, шантажу з боку ОСОБА_2 08 травня 2017 року ОСОБА_4 написав заяву про відкликання заяви від 31 липня 2013 року. Зазначає, що коли сторони проживали разом відповідач забезпечував позивачку, а потім і їх дитину всім необхідним, працював стилістом у м. Дніпропетровську. В подальшому, щоб забезпечити належне утриманння дитини, він поїхав на роботу за контрактом до Латвії. Він зустрічався з дитиною з дозволу позивача, дарував подарунки, спільно проводив час. ОСОБА_4 не створював матері дитини жодних перешкод у вихованні, на її вимогу в листопаді 2015 року надав дозвіл на тимчасову поїздку доньки до США з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року у супроводі матері. Під час перебування доньки за кордоном він спілкувався з нею через інтернет за допомогою програми Скайп з дозволу ОСОБА_2 Після закінчення визначеного у дозвілі на виїзд дитини строку, донька в Україну не повернулась. Позивачка повідомила йому лише, що донька живе в США і стала чинити всілякі перешкоди у їх спілкуванні, що змусило ОСОБА_4 звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідач розуміє свій батьківський обов"язок виховувати та дбати про дитину, він хоче та бажає спілкуватись з дитиною, утримувати її матеріально. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише в тому випадку, якщо поведінку батька в кращу сторону змінити неможливо. У даній справі такі обставини не встановлені, а тому суд прийшов до вірного висновку про відмову в позові про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3повністю підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 також пояснила суду, що повертатись з донькою в Україну вона наміру не має. Позбавлення відповідача батьківських прав їй також необхідно для вільного подорожування з донькою в різні країни без отримання відповідного дозволу батька.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засіданння не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишитим без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. 10 вересня 2009 року у них народилась донька ОСОБА_7.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управлінння юстиції 22 вересня 2009 року, батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_10, матір"ю- ОСОБА_2, актовий запис про народження № 458 від 22.09.2009 року.

З 2013 року сторони стали проживати окремо.

31.07.2013 року відповідачем ОСОБА_4 була написана нотаріально посвідчена заява, в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.31). Проте, своєю заявою від 08.05.2017 року, ОСОБА_4 відкликав вказану заяву, зазначивши, що вона була написана ним під психологічним тиском матері дитини ОСОБА_2

З серпня 2016 року відповідач проживає та працює за контрактом в Латвії.

04 листопада 2015 року ОСОБА_4 було підписано дозвіл на тимчасову поїздку доньки за кордон (з України до Сполучених Штатів Америки), з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року, у супроводі матері ОСОБА_2, 1978 рокународження.

Проте, в установлений строк ОСОБА_2 дитину в Україну не повернула. Разом з донькою ОСОБА_7- ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 проживає в США, дівчинка відвідує школу Хікорі Вудс Елементарі.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеного комісією Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації 26 квітня 2017 року вбачається, що місцем проживання дитини є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 з усіма комунальними зручностями. Неповнолітня ОСОБА_7, 2009 року року народження зареєстрована за вказаною адресою разом з матір"ю ОСОБА_2. Для дитини є кімната, де є ліжко, шафа для речей. На даний час ОСОБА_7 разом з матір"ю проживає в Сполучених Штатах Америки протягом останніх трьох років.

З висновку Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 13.05.2017 року № 101-4532/03 вбачається, що Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не намагається забезпечити достатній жєттєвий рівень доньці, не турбується про стан її здоров"я.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7,2009 року народження, суд 1-ї інстанції посилався на те, що під час розгляду вказаної справи, не було встановлено достатніх, належних підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Позивачкою та її представником не було надано суду переконливих доказів доведеності винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та ведення аморального способу життя, на який вони посилались в позовних вимогах.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об"єктивного дослідження наданих сторонами доказів та з урахуванням вимог закону, з огляду на наступне.

Згідно вимог п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини " в усіх діях щодо дітей ... першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини''.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З роз»ясень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року вбачається, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання і про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

На підтвердження своїх доводів про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків позивач надала суду заяву ОСОБА_4 від 31.07.2013 року компетентним органам України в якій він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_7, докази проживання відповідача з 2016 року в Латвійській республіці, наданий відповідачем у 2015 році дозвіл на тимчасову поїздку дитини з України до США з метою відпочинку з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року у супроводі матері, акт обстеженння житлово-побутових умов дитини, висновок Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, копію рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав невиконання ним батьківських обов"язків по вихованню дитини є обгрунтованими та підлягають задоволенню, але судом їм була надана невірна правова оцінка, колегія суддів вважає безпідставними, так як надані позивачем докази не підтверджують факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов"язків та не є достатніми для позбавлення його батьківських прав, з огляду на наступне.

Так, дійсно судом було досліджено копію нотаріально посвідченої відповідачем заяви до Компетентних органів України, в якій ОСОБА_4 заявив, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, вказана заява датована 31 липня 2013 року, а з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав позивач звернулась до суду в лютому 2017 року. 08 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Компетентних органів України з нотарільною заявою про відкликання його нотаріальної заяви від 31 липня 2013 року. В даній заяві зазначив, що заява від 31 липня 2013 року була написана ним під психологічним тиском матері дитини ОСОБА_2 Вказує також, що він свідомо бажає виховувати доньку, турбуватись про неї, спілкуватись з нею, віддавати їй своє тепло і батьківську турботу.

Наданий відповідачем у 2015 році дозвіл на тимчасову поїздку дитини з України до США з метою відпочинку з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року у супроводі матері не свідчить про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов"язків, а навпаки підтверджує той факт, що відповідач діяв у інтересах дитини, не перешкоджав поїздці доньки за кордон на відпочинок у супроводі матері.

Докази проживання відповідача з 2016 року в Латвійській республіці також не свідчать про його ухилення від виконання своїх батьківських обов"язків, так як проживання відповідача за межами України пов"язане з його роботою. Крім того, на час переїзду відповідача до Латвійської республіки дитина в Україні не проживала, так як після тимчасового виїзду з України до США на період з 15 листопада 2015 року до 15 квітня 2016 року вона в Україну не повернулась.

Складений Службою у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 26 квітня 2017 року засвідчує той факт, що зареєстрованим місцем проживання дитини є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 з усіма комунальними зручностями. Неповнолітня ОСОБА_7, 2009 року року народження зареєстрована за вказаною адресою разом з матір"ю ОСОБА_2. Для дитини є кімната, де є ліжко, шафа для речей. На даний час ОСОБА_7 разом з матір"ю проживає в Сполучених штатах Америки протягом останніх трьох років. Будь-якої інформації щодо ухилення батька від виховання доньки вказаний акт не містить.

З копії рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини. В задоволенні його позову судом було відмовлено з підстав недоведеності створення ОСОБА_2 першкод ОСОБА_4 у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 за допомогою засобів телефонного зв"язку або через програму " Скайп". Обставини щодо ухилення батька від виконання своїх обов"язків не були предметом вказаного судового розгляду, а тому не досліджувались і не перевірялись судом.

Що стосується висновку Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 13.05.2017 року № 101-4532/03 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не намагається забезпечити достатній жєттєвий рівень доньці, не турбується про стан її здоров"я, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано з цим висновком не погодився, так як ні суду, ні в розпорядженння комісії позивачем не було надано доказів, які б свідчили, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав направлене на захист майбутнього та інтересів його дитини. Не зазначено у висновку комісії, які ж докази свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов"зків.

Між тим, з матералів справи вбачається, що у листопаді 2015 року позивачка вивезла доньку за згодою батька з України на відпочинок до США і мала повернути дитину в Україну 15 квітня 2016 року. Проте, цього не зробила, залишила доньку проживати у бабусі в США, де дитина знаходиться і на даний час, що не дає відповідачу можливості зустрічатись з донькою.

З досліджених судом доказів вбачається, що батьком вчинялись дії щодо розшуку доньки, він 06 вересня 2016 року через свого адвоката звернувся до Голосіївського управління поліції ГУН України у м. Києві із заявою про розшук неповнолітньої дитини ОСОБА_7 З жовтня 2016 року на вказану заяву Начальником Голосіївського управління поліції ГУНП у місті Києві підполковником поліції Куленко С.А. була надана відповідь про необхідність звернення з позовом до суду.

Крім того, 05 вересня 2016 року адвокатом ОСОБА_4 - ОСОБА_9 було направлено адвокатський запит до Голови державної прикордонної служби України з приводу надання інформації: чи перетинала кордон України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року та надання інформації про те, чи перетинала кордон України ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 15 квітня 2016 року по 05 вересня 2016 року.

05 вересня 2016 року адвокатом ОСОБА_4 - ОСОБА_9 було направлено заяву до Міністерства юстиції України про сприяння повернення дитини.

17 жовтня 2016 року на адресу адвоката ОСОБА_9 надійшла відповідь із Міністерства юстиції України з роз"ясненнями порядку подання заяви про повернення дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

23 березня 2017 року відповідач ОСОБА_4 через свого адвоката ОСОБА_9 звертався до Дарницького управління поліції ГУН України у м. Києві із заявою про перешкоджання ОСОБА_2 батьку дитини ОСОБА_4 здійснювати свої батьківські права та обов'язки, надані йому законом.

Під час розгляду справи, представником відповідача були надані заяви, адресовані позивачці від імені ОСОБА_4 щодо врегулювання спору мирним шляхом та висловлювання бажання відповідача спілкуватись з дочкою та піклуватись про неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача шкодять дитині та мають корисливий мотив, оскільки з моменту отриманння ОСОБА_7 грін-карти на проживання в США, у відповідача з"явилася можливість емігруватиим до США, колегія суддів вважає безпідставними, так як жодного доказу на підтвердження вказаних доводів суду не було надано.

Не грунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що суд мав право задовольнити позов про стягнення алміентів лише у випадку задоволенння позову про позбавлення його батьківських прав, так як обов"язок батьків утримувати дитину визначений ст. 180 СК України, а ч.2 ст. 166 СК України передбачає, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питанння про стягнення алментів на дитину. Тобто, обов"язок щодо сплаті аліментів на утримання дитини покладений на батьків незалежно від того, подбавлені вони батьківських прав, чи ні. А тому суд першої інстанції, відмовивши у задоволеннні позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання доньки до її повнолітття. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне посиланння суду першої інстанції в своєму рішенні на рішення Європейського суду з прав людини у справі " Савіни проти України", так як у даній справі були зовсім інші підстави позбавлення батьківських прав обох батьків та ставилось питанння про передачу їх під опіку держави, а донька сторін проживає з мамою, яка ставить питанння про позбавлення батька прав на дитину, правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не спростовують. У справі " Савіни проти України" дійсно вирішувалось питання про позбавлення обох батьків прав щодо їх дітей та пердачу дітей під опіку держави, але суд першої інстанції посилався на рішення Європейського Суду з прав людини у даній справі саме в тій частині, що позбавлення батьківських прав одного з батьків, чи обох батьків можна виправдати лише за виняткових обставин, відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Враховуючи все вище зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків, вірно послався в рішенні на те, що відповідач бажає спілкуватись, займатись вихованням та матеріальним утриманням своєї дочки, даних про те, що відповідач в силу своїх особистих якостей чи своєї поведінки може негативно вплинути на дитину матеріали справи не містять, врахував, що відсутність спілкування між батьком та дитиною була викликана тим, що дитина проживає з матір»ю та бабусею в США з листопада 2015 року, врахував роз»яснення постанови Пленуму Верховного суду України про те, що позбавлення батьківський прав є крайнім заходом та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову .

Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суд м. Києва від 14 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: