Справа № 462/5714/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2394/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 -

ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 -

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_6, третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1; визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_1, що виділена спадкодавцю рішенням суду від 25 травня 2010 року, в тому числі право спільного користування визначеною рішенням суду земельною ділянкою, площею 26,36 м.кв.; визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1; визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_1, що виділена спадкодавцю рішенням суду від 25 травня 2010 року, в тому числі право спільного користування визначеною рішенням суду земельною ділянкою, площею 26,36 м.кв.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, за участі третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування, відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5,вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального закону, не дослідив обставин, що мають важливе значення для вирішення спору, зокрема, не дослідив лист нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та безпідставно залишив поза увагою клопотання про витребування цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про реальний поділ земельної ділянки, не витребував матеріали спадкової справи, які мають важливе значення для повного та об'єктивного з»ясування обставин справи. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 можуть успадкувати частину земельної ділянки на АДРЕСА_1 та частину будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, окрім того, позивачами, їх представниками не надано доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, не надано суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно.

Матеріалами спадкової справи №466/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10, підтверджується відсутність заповіту, складеного від імені ОСОБА_10, а відтак спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_10, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, у яких їх матір»ю записана ОСОБА_10, а батьком ОСОБА_11, а відтак вони є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців судом не становлено.

З матеріалів спадкової справи № 466/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10, заведеної 30.10.2015 року, вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, у встановлений законом термін подали до Другої львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті їх матері, ОСОБА_10,та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зазначивши спадковим майном - 2/5 частини житлового будинку №43 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, яка надана для обслуговування житлового будинку, по АДРЕСА_1.

З відповіді - відмови Другої львівської державної нотаріальної контори від 19.08.2016 р. вих. № 1479/02-14 на заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та у зв»язку із розбіжностями у площі успадкованого житлового будинку, спадкоємцям запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності в порядку спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не з»ясував зазначені обставини, не перевірив наявності відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовив в задоволенні позову з підстав можливості одержання ними свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі.

Свідоцтвом про право особистої власності на будівлі, виданим 02.04.1962 року, наявним в матеріалах спадкової справи, підтверджується належність ОСОБА_10 на праві власності 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №801 від 15.11.2012 року « Про затвердження висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» «Про визначення ідеальних часток між співвласниками будинку АДРЕСА_1» затверджено висновок ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 31.10.2012 року, згідно з яким співвласниці ОСОБА_10 належать приміщення, що складають 34% від усього будинку або 34/100 ідеальних часток, співвласниці ОСОБА_6 належить 66% від усього будинку або 66/100 ідеальних часток.

Встановивши вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що спадкодавцю ОСОБА_10, на день смерті належало на праві власності 34/100 ідеальних часток у житловому будинку та господарських спорудах у АДРЕСА_1, що відповідно до ст.. 1218 ЦК України входять до скалу спадщини.

З врахуванням того, що відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, суд визнає за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним із них на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті їх матері, ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а відтак позовні вимоги в цій частині вимог підлягають до задоволення.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 21.04.2004 року, для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,0993 га, співвласниками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Разом з тим, у рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 25.05.2010 року, площа земельної ділянки, що підлягала розподілу між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, зазначена земельна ділянка площею 0.098.96 га, з яких - 573.20 кв.м за ОСОБА_6, 381.4 кв.м за ОСОБА_10, 26.26 га - спільне користування.

А відтак, площа земельної ділянки, яка зазначена у рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 25.05.2010 року, відрізняється від площі земельної ділянки, що зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку.

За наявності розбіжностей у площі земельної ділянки, яка закріплена за житловим будинком АДРЕСА_1, що зазначена у Державному акті на право приватної власності на землю та в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 25.05.2010 року, яке набрало законної сили, беручи до уваги позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині визнання права власності на земельну ділянку, що виділена спадкодавцю ОСОБА_10 рішенням суду, враховуючи думку представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, яка в суді апеляційної інстанції заперечувала щодо визнання за позивачами права власності на земельну ділянку в поряду спадкування у зв»язку з розбіжностями у її площі, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання за ними права власності в порядку спадкування на ? частину земельної ділянки по вул. Братів Міхновських, 43, що виділена спадкодавцю рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.05.2010 року, в тому числі право спільного користування визначеного рішенням суду земельною ділянкою пл. 26.36 кв. м, слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за кожним з них права власності в порядку спадкування за законом на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 - скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 17/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.03.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.