АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/80/18 Справа № 409/961/12 Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 червня 2004 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2003 рок між ним та ТОВ "Екстра-клас" була укладена кредитна угода №1/0300R5Г, відповідно до якої ТОВ "Екстра-клас" отримало від банку кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 1000000,00 грн. на строк до 23 листопада 2004 року, взявши на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 21% річних та комісійну винагороду в строки, обумовлені угодою. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24 листопада 2003 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за умовами яких у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, позичальник ТОВ "Екстра-клас" та окремо кожен з поручителів відповідають перед ЗАТ КБ "ПриватБанк" як солідарні боржники. В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань, за кредитним договором станом на 15 березня 2011 року утворилась заборгованість в розмірі 494945,11 грн., яка є тілом кредиту. Тому банк, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь вказану заборгованість в розмірі 494945,11 грн. та судовий збір в сумі 1700,00 грн. (а.с. 159-162 т.2).

Із зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору поруки недійсним звернувся ОСОБА_3, обґрунтовуючи його тим, що 24 листопада 2003 рок між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Екстра-клас" був укладений кредитний договір №1/0300R5Г, відповідно до умов якого ТОВ "Екстра-клас" одержало від банку кредит у сумі 1000000,00 грн. на строк до 23 листопада 2004 року на умовах сплати відсотків у розмірі 21% річних. Для забезпечення виконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г, банком були укладені договори поруки: з ОСОБА_5 - №5125/3 від 24 листопада 2003 року; з ОСОБА_3 - №05СW/1 від 24 листопада 2003 року; з ОСОБА_2 - №07QІ/1 від 08 березня 2004 року. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним №1/0300R5Г між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Екстра-клас" було укладено договір застави товару в обороті №00R5/1 від 25 листопада 2003 року, згідно якого ТОВ "Екстра-клас" надав в заставу належне йому на праві власності (повного господарського відання майно всього загальною вартістю 1621500,00 грн., яке знаходилося на відповідальному зберіганні ЗАТ "Дніпропетровська металобаза" за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Автотранспортна, 2. Підписуючи 24 листопада 2003 року договір поруки, позивач займав посаду директора ТОВ "Екстра-клас" і знав про фінансовий стан товариства, його грошовий обіг та володів інформацією стосовно належного товариству майна. Він був впевнений у спроможності ТОВ "Екстра-клас" виплатити суму кредиту та відсотків за ним. Він вважав, що підписання зазначеного договору поруки є лише обов'язковою формальністю і йому ніколи не доведеться у дійсності відповідати своїм особистим майном за зобов'язаннями ТОВ "Екстра-клас". Також йому було відомо, що 25 листопада 2003 року ним, як директором товариства, буде підписаний договір застави товару в обороті, яким забезпечувалося виконання зобов'язання ТОВ "Екстра-клас" за кредитним договором. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_6, вчинивши шахрайські дії, заволоділи майном ТОВ "Екстра-клас", яке забезпечувало виконання зобов'язання перед кредитором. Факт шахрайських дій підтверджується матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Позивач вважає, що договір поруки був підписаний ним під впливом помилки, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спотворили формування його волі та уяви про обставини, які мають істотне значення для сторін правочину, тобто шляхом шахрайських дій запевнили його про належність майна, що забезпечувало виконання зобов'язання за кредитним договором, товариству "Екстра-клас", що призвело до підписання ним договору поруки. Також вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 навмисно ввели його в оману відносно природи угоди, прав та обов'язків сторін, навмисно запевнили його у приналежності майна ТОВ "Екстра-клас". Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати договір поруки №05СW/1 від 24 листопада 2003 року, укладений між ним та Дніпродзержинською філією ЗАТ КБ "ПриватБанк", недійсним (а.с. 122-125 т.2).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року задоволено частково первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №1/0300R5Г від 24 листопада 2003 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ " Екстра-клас", та договорами поруки заборгованість в сумі 494945,11 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 850,00 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору поруки недійсним відмовлено (а.с. 202-205 т.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі (а.с. 211-213 т.3).

З таким рішенням не погодився також ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення зустрічних позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним (а.с. 215-219 т.3).

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 60 т.5) та рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також представнику ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8 (а.с. 71, 72, 73 т.5). Заява апелянта ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв»язку з його хворобою не підлягає задоволенню; суду не надано належних доказів неможливості вказаної особи бути присутнім у судовому засіданні саме 30.01.2018 року; довідка медичної установи містить інформацію про перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікування з 26.01.2018 року з діагнозом ГРВІ, однак, інформація щодо продовження хвороби станом на 30.01.2018 року - відсутня; більше того, вказана довідка не містить реєстраційного номеру медичної установи. Інші учасники справи про наявність поважних причин неявки у судове засідання суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення місцевого суду частково скасувати з ухваленням у скасованій частині нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 листопада 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ТОВ "Екстра - клас", укладено кредитний договір №1/0300R5Г, відповідно до якого ТОВ "Екстра - клас" отримало від банку кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 1000000,00 грн. на поточні виробничі потреби та поповнення оборотних коштів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 23 листопада 2004 року (а.с. 14-16 т.1).

Додатковою угодою №1 до кредитного договору №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, укладеною 02 лютого 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ТОВ "Екстра-клас", сторони погодили певні зміни до основного договору (а.с. 17-19 т.1).

Факт отримання ТОВ "Екстра-клас" кредитних коштів в сумі 1000000,00 грн. підтверджується копією платіжного дорученням №1030 від 26 листопада 2003 року та копією ордеру-розпорядження на отримання грошових коштів від 26.11.2003 року (а.с. 74, 75 т.1).

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, 24 листопада 2003 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки №05CW/1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком своїм особистим майном за виконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г в повному обсязі, в сумі 1000000,00 грн. основного боргу, а також процентів за користування кредитом, пені, штрафів, витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на майно та інших витрат (а.с. 73 т.3).

Згідно п. 2 вказаного вище договору поруки, у випадку невиконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, ТОВ "Екстра-клас" і поручитель ОСОБА_3 відповідають перед кредитором (ПАТ КБ "ПриватБанк") як солідарні боржники.

Також, 02 лютого 2004 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3 (поручитель) укладено додаткову угоду до договору поруки №05CW/1 від 24.11.2003 року, якою погоджено деякі зміни до вказаного договору поруки, зокрема у пункті 3 визначено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

За змістом пункту 11 додаткової угоди до договору поруки №05CW/1 від 24.11.2003 року, його сторони прийшли згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою до суду про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років (а.с. 22 т.1, 74 т.3).

08 квітня 2004 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №07QI/1 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, за умовами якого поручитель відповідає перед банком за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 24 т.1, 72 т.3).

Згідно п. 11 вказаного вище договору поруки, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою до суду про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем представлено договір поруки №5125/3 від 24.11.2003 року, що оформлений між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_5 (поручитель), за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком своїм особистим майном за виконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г в повному обсязі, в сумі 1000000,00 грн. основного боргу, а також процентів за користування кредитом, пені, штрафів, витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на майно та інших витрат (а.с. 80 т.3).

Відповідно до додаткової угоди від 02.02.2004 року до договору поруки №5125/3 від 24.11.2003 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_5, його сторонами було погоджено зміни до вказаного договору поруки (а.с. 81 т.3).

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» представлено договір поруки, оформлений між ним та ОСОБА_4 (поручитель) №05Е2/1 від 24.11.2003 року, відповідно до якого поручитель зобов'язалась відповідати перед банком своїм особистим майном за виконання ТОВ "Екстра-клас" своїх зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г в повному обсязі, в сумі 1000000,00 грн. основного боргу, а також процентів за користування кредитом, пені, штрафів, витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на майно та інших витрат (а.с. 130 т.1).

Відповідно до додаткової угоди від 02 лютого 2004 року до вказаного вище договору поруки №05Е2/1його сторонами було погоджено деякі зміни до вказаного договору поруки (а.с. 131 т.1).

Місцевим судом також встановлено, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №44/04-209 від 28 листопада 2006 року, підпис від імені ОСОБА_4 в договорі поруки №05Е2/1 від 24.11.2003 року у графі «підпис» та у додатковій угоді від 02.02.2004 року до договору поруки №05Е2/1 від 24.11.2003 року у графі «підпис» виконані не ОСОБА_4 (а.с. 167-169 т.1).

Також, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №4214-15 від 04 листопада 2015 року, підпис у графі "Поручитель" в договорі поруки №5125/3 від 24.11.2003 року (т.3 а.с. 80) від імені ОСОБА_5, виконаний самим ОСОБА_5; підпис від імені ОСОБА_5 в графі "Поручитель" у додатковій угоді від 02.02.2004 року до договору поруки №5125/3 від 24.11.2003 року виконаний не ОСОБА_5, а другою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_5 (а.с. 151-161 т.3).

В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Екстра-клас" зобов'язань за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року, станом на 15.03.2011 року, утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 494945,11 грн., що підтверджується, зокрема, детальним розрахунком заборгованості на аркуші 37 у томі 5, ярий представлено позивачем.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ТОВ "Екстра-клас" заборгованості за кредитним договором №1/0300R5Г від 24.11.2003 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 494945,11 грн., яка сформувалась станом на 15.03.2011 року, та необхідність її стягнення з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Разом з цим, застосовуючи солідарне стягнення боргу одночасно до обох поручителів, місцевий суд не взяв до уваги, що договори поруки були укладені банком з кожним поручителем окремо і кожен з поручителів зобов'язався відповідати за належне виконання основного зобов'язання лише ТОВ "Екстра-клас".

Враховуючи викладене, вимоги ст. 554 ЦК України, колегія вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення зпоручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 494945,11 грн. і ухвалити у скасованій частині нове рішення про стягнення користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №1/0300R5Г від 24 листопада 2003 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Екстра-клас», в розмірі 494945,11 грн., що є тілом кредиту, з поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Необхідно зауважити, що представлений у даній справі ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості на загальну суму 494945,11 грн., що є тілом кредиту, арифметично правильний та відповідає умовам кредитного договору. Апелянтами не представлені доказі на спростування правильності наданого банком розрахунку, клопотань про витребування відповідних доказів судом, про призначення судової експертизи не заявлено.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільнихправ та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги визнання ОСОБА_3 факту підписання ним 24.11.2003 року договору поруки №05CW/1 у простій письмовій формі, розуміння останнім обсягу відповідальності (розміру кредиту, відсотків та ін.); встановивши, що позивач за зустрічним позовом усвідомлював природу підписуваного ним договору поруки, його сторони дійшли згоди з усіх істотним умов, чітко визначивши кредитний договір, виконання якого було забезпечено, обсяг відповідальності тощо, - колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання вказаного договору поруки №05CW/1 від 24.11.2003 року недійсним.

Колегія звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що банк, укладаючи договір поруки із ОСОБА_3, ввів останнього в оману. Більше того, банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надавши кредитні кошти ТОВ «Екстра-клас» відповідно до кредитного договору №1/0300R5Г від 24 листопада 2003 року в розмірі, що був обумовлений договором - 1000000,00 грн., що підтверджується копією платіжного дорученням №1030 від 26 листопада 2003 року та копією ордеру-розпорядження на отримання грошових коштів від 26.11.2003 року (а.с. 74, 75 т.1).

Обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не міг знати на момент підписання договору поруки №05CW/1 від 24.11.2003 року про шахрайські дії ОСОБА_2 та ОСОБА_9, які заволоділи майном ТОВ «Екстра-клас», що забезпечувало виконання зобов'язань перед кредитором, не свідчать про недійсність оспорюваного договору поруки та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу невиконання банком вимог договору поруки №07QI/1 від 08.04.2004 року про направлення поручителю досудової письмової вимоги про погашення боргу - не спростовують правильність висновків суду про наявність підстав для стягнення заборгованості з поручителя; даний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було пред»явлено у 2004 році, однак, до цього часу вищевказана заборгованість, зокрема, ОСОБА_2 не сплачена.

Доводи з приводу відсутності у договорі поруки №07QI/1 від 08.04.2004 року умови про строк його дії - не спростовують висновку суду про наявність підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2; вказаний договір поруки в судовому порядку недійсний, повністю або частково, не визнано.

Колегія звертає увагу, що рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційноїінстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги банку, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень статті 88 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхіднозалишити без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення необхідно частково скасувати з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в частині солідарного стягнення зОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №1/0300R5Г від 24 листопада 2003 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстра-клас», та договорами поруки заборгованість в сумі 494945,11 грн. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №1/0300R5Г від 24 листопада 2003 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстра-клас», в розмірі 494945 (чотириста дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 11 коп., що є тілом кредиту, з поручителів:

-ОСОБА_2,

-ОСОБА_3.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді