Номер провадження: 22-ц/785/3/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року м. Одеса

Справа № 521/14311/13-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідач -ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Поліщук І.О.25 січня 2017 року в м. Одесі,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_5. звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) поновити строк на повторне звернення до суду; 2)поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на ? ч. квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебувала з 19.12.2000 року по 09.02.2005 року. Під час спільного проживання 01.09.2002 року подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 (далі - Квартира), яка оформлена була на ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу відповідач не визнавав її право на ? частину придбаної у шлюбі квартири.

Вона вперше звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси у 2005 році з позовом про поділ спірної квартири. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2006 року її позов задоволено. Визнано за нею право власності на ? частину квартири. Рішення суду від 02.02.2006 року виконано. Право власності на ? частину квартири було зареєстровано за нею у КП «ОМБТІ та РОН».

Під час її знаходження у закордонному відрядженні заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02.02.2006 року було скасовано. Ухвалою суду від 28.01.2013 року її позов залишено без розгляду.

Дізнавшись про скасування заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси, яким за нею визнано право власності на ? частину спірної квартири та залишення без розгляду її позову про поділ майна, вона повторно звертається до суду з даним позовом.

У листопаді 2014 р., не погодившись з позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 подав зустрічний позов, в якому просив визнати трикімнатну АДРЕСА_1, розташовану на другому поверсі 10 поверхового будинку АДРЕСА_1, загальною площею - 74,8 кв. м., житловою площею - 49 кв. м., його особистою приватною власністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що під час шлюбу з ОСОБА_5 вони проживали у АДРЕСА_3, яка належала йому на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 09.02.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Симаченко С.Л..

У 2002 році він прийняв рішення про продаж належної йому квартири та придбання нового житла. 01.09.2002 року він уклав договір № 12/2 із ЗАТ БМВ «Висотбуд» про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку, предметом якого була 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 розташована на 2-ому поверсі 10-ти поверхового будинку АДРЕСА_1, житловою площею - 49,0 кв. м., загальною площею - 74,8 кв.м.. З метою виконання умов Договору та розрахунку із підрядником 14.11.2002 року ним була продана квартира АДРЕСА_3, про що свідчить договір купівлі-продажу, укладений між ним та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик А.В.. Купівля-продаж була вчинена за - 13800 доларів США, що було еквівалентом - 74 000,00 грн. за курсом НБУ.

02.12.2002 року відповідно до квитанції № 80028582, виданої АКБ Одеса-Банк, ним було переведено - 74 000,00 грн. на рахунок підрядника ЗАТ БМВ «Висотбуд».

03.03.2003 року відповідно до акту приймання-передачі квартиру АДРЕСА_1 йому у власність. 21.05.2003 року ним отримано Свідоцтво про право приватної власності серії НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Одеської міської Ради.

Таким чином, спірна квартира була придбана за його особисті кошти, що були ним отримані від продажу власного майна, яке він мав ще до шлюбу з ОСОБА_5.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.01.2017 р. первісні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира придбана у період знаходження сторін у шлюбі. ОСОБА_4 не надав доказів, що саме грошові кошти, виручені від продажу належної йому квартири АДРЕСА_3 були сплачені ЗАТ БМВ «Висотбуд» в рахунок оплати спірної квартири, тому що сума отримана від продажу 14.11.2002 року належної ОСОБА_9 квартири значно різниться із сумою сплаченою за квитанцією 02.12.2002 року за спірну. Не надано належних та допустимих доказів того, що саме грошові кошти отримані від продажу квартири на вулиці І .Рабіна витрачені на придбання квартири по вулиці Рекордній (а. с 170 - 171 зворотня сторона).

ОСОБА_4в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення його зустрічного позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що шлюб сторін був фіктивним, оскільки вони обидва працювали на закордонних суднах за контрактами. Бачилися дуже рідко. Відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду. Спірна квартира придбана за його особисті кошти. Помилковим є критична оцінка судом договору купівлі-продажу належної йому квартирі та надання переваги поясненням свідків з боку позивачки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.08.2017 р., за заявою ОСОБА_5 про відмову від позову, рішення Малиновського районного суду від 25.01.2017 р. в частині розгляду первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито.

Сторони у судове засіданні з розгляду справи по суті не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_5 повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надала.

Справа розглядається тривалий час. ОСОБА_4 жодного разу у судові засідання не з'явився. Судові повістки про виклик його у судові засідання, за вказаною апелянтом адресою, повернулися до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». Номеру засобів зв'язку апелянт не вказав. До апеляційного суду електронною поштою надійшла підписана ОСОБА_11, представником ОСОБА_4, заява, яка містить суперечливі вимоги про залишення зустрічного позову без розгляду та одночасно закриття провадження по справі. Колегія суддів, у зв'язку з неявкою у судове засідання ОСОБА_11 та ОСОБА_4 для підтвердження дійсних намірів сторони та роз'яснення їй відповідних наслідків вчинення процесуальних дій, вказану заяву, дійсність якої викликає сумнів, не приймає її до уваги. Враховуючи вимоги щодо строків розгляду справи, балансу інтересів сторін у розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності апелянта.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У зв'язку із відмовою ОСОБА_5 від первісного позову, скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та закриття провадження в цій частині, рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині розгляду зустрічного позову ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 60, 68, 70 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Встановлено, що з 19.12.2000 року по 09.02.2005 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а. с. 7).

Під час шлюбу 01.09.2002 року ОСОБА_4 уклав договір № 12/2 із ЗАТ БМВ «Висотбуд» про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку, предметом якого була 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 розташована на 2-ому поверсі 10-ти поверхового будинку АДРЕСА_1, житловою площею - 49,0 кв.м., загальною площею - 74,8 кв. м..

21 травня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1, яка в цілому складається з 3-х кімнат, житловою площею - 49,0 кв. м., загальною площею 74,8 кв. м. (а. с. 8).

Відповідно до квитанції № 800 28582 від 02.12.2002 року ОСОБА_4 перерахував 74 000,00 грн. на виконання договору № 12/2 із ЗАТ БМВ «Висотбуд» про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 14.11.2002 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_12 вказану квартиру за - 3 884,00 грн..

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, з хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Оскільки достовірно встановлено, що спірна квартира була придбана за час шлюбу, докази придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_4 відсутні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на спірну квартиру.

Доводи апелянта профіктивність шлюбу, відсутність поважних причини для поновлення строку звернення до суду, придбання спірної квартири за його особисті кошти, помилковість критичної оцінки судом договору купівлі-продажу належної йому квартирі та надання переваги поясненням свідків з боку позивачки, суперечать наявним у справі доказам, встановленим по справі обставинам, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_13, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 березня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе