Справа № 428/9751/17
Провадження №2/428/136/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Коваленка В.С., Данька В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про визнання протиправним та скасування розпорядження №359-К від 18.08.2017р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про визнання протиправним та скасування розпорядження №359-К від 18.08.2017р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи вимоги тим, що з 20.11.2015р. позивач ОСОБА_1 займав посаду начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи. 18.08.2017р. позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про звільнення згідно розпорядження Голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації Гарбуза Ю.Г. №359-К від 18.08.2017р., відповідно до якого позивача ОСОБА_1 звільнено за ст.45 КЗпП України. Позивач ОСОБА_1 вважає, що його звільнення відбулось з грубим порушенням КЗпП України, оскільки порушено процедуру розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації. Позивач ОСОБА_1 отримав вимогу №6 від 17.07.2017р. про розірвання трудового договору первинної профспілкової організації ЛОБСМЕ тільки 18.08.2017р., а отже вважає, що таким чином було порушено його право на оскарження рішення виборного органу первинної профспілкової організації. До того ж, при вирішенні питання щодо його звільнення не була врахована думка Головного судово-медичного експерта МОЗ, який взагалі не був поставлений до відома щодо намірів звільнення позивача ОСОБА_1. Крім того, позивач ОСОБА_1 не був запрошений на збори професійної спілки ЛОБСМЕ, і вважає, що фактично не було проведено засідання профкому, а лише складена Даньком В.В. вимога про звільнення ОСОБА_1. Жодних відомостей про «Професійну спілку охорони здоров'я України первинну профспілкову організацію ЛОБСМЕ» у легалізуючого органу не має, а тому вимога №6 від 17.07.2017р. не має юридичного значення. При цьому, Данько В.В., являючись з 01.12.2014р. по теперішній час заступником начальника ЛОБСМЕ, не може бути членом виборних органів профспілки будь-якого рівня. Враховуючи дату звільнення позивача ОСОБА_1 - 18.08.2017р., розрахунок з ним було проведено лише 23.08.2017р., тобто йому не було сплачено середній заробіток за три дні затримки. Тому, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Голови ОДА-керівника ОВЦА Гарбуза Ю.Г. №359-К від 18.08.2017р.; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ЛОБСМЕ; стягнути з ЛОБСМЕ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17066,66грн.; стягнути з ЛОБСМЕ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3200грн..

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 20.11.2015р. він займав посаду начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи. 18.08.2017р. його було ознайомлено з наказом про звільнення згідно розпорядження Голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації Гарбуза Ю.Г. №359-К від 18.08.2017р., відповідно до якого його звільнено за ст.45 КЗпП України. На його думку, звільнення відбулось з грубим порушенням КЗпП України, оскільки порушено процедуру розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації. Він отримав вимогу №6 від 17.07.2017р. про розірвання трудового договору первинної профспілкової організації ЛОБСМЕ тільки 18.08.2017р., а отже вважає, що таким чином було порушено його право на оскарження рішення виборного органу первинної профспілкової організації. До того ж, при вирішенні питання щодо його звільнення не була врахована думка Головного судово-медичного експерта МОЗ, який взагалі не був поставлений до відома щодо намірів його звільнення. Крім того, він не був запрошений на збори професійної спілки ЛОБСМЕ, і вважає, що фактично не було проведено засідання профкому, а лише складена Даньком В.В. вимога про його звільнення. Жодних відомостей про «Професійну спілку охорони здоров'я України первинну профспілкову організацію ЛОБСМЕ» у легалізуючого органу не має, а тому вимога №6 від 17.07.2017р. не має юридичного значення. При цьому, Данько В.В., являючись з 01.12.2014р. по теперішній час заступником начальника ЛОБСМЕ, не може бути членом виборних органів профспілки будь-якого рівня. Розрахувались з ним через три дні після звільнення, усі належні суми були виплачені у повному обсязі, зауважень щодо розрахунку не має. З січня 2018р. він не працює у ЛОБСМЕ за сумісництвом, також розрахувались у повному обсязі за серпень-грудень 2017р.. На теперішній час працює на кафедрі університету. Тому, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додаткових пояснень не мав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Луганської обласної військово-цивільної адміністрації Коваленко В.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що законодавець не ставить в залежність прийняття роботодавцем рішення про звільнення працівника від реалізації ним або не реалізації останнім права на оскарження вимоги профспілкового органу. Законодавець не зобов'язує роботодавця повідомляти працівника про розгляд вимоги профспілкового органу та зміст рішення, що приймається за результатами такої вимоги. З огляду на що, доводи позивача ОСОБА_1 щодо незаконності рішення про його звільнення з причини позбавлення можливості оскарження вимоги профспілкового органу через несвоєчасне її отримання є помилковими, та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Наказ МОЗ України від 17.01.2015р. №6 не поширюється на спірні правовідносини. Профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЛОБСМЕ тричі звертався до позивача ОСОБА_1 з поданням щодо порушення умов колективного договору, однак у передбачений законом строк відповіді не були надані, а отже доводи позивача в частині не направлення профспілковим комітетом до позивача подання про усунення порушень умов колективного договору є необґрунтованими. На підставі постанови президії Луганського обласного комітету профспілки працівників охорони здоров'я України від 09.02.2017 №ОКЗ-02-7, первинній профспілковій організації ЛОБСМЕ видано свідоцтво про її належність до Луганської обласної організації Профспілки працівників охорони здоров'я України і є організаційною ланкою. До того ж, роботодавець ОСОБА_1, засвідчивши власним підписом колективний договір, визнав легальність профспілки. Вимога профспілкового органу була направлена ОСОБА_1 20.07.2017р. за місцем роботи, наявна копія вимоги з вхідним номером, оскільки на той час ОСОБА_1 керував ЛОБСМЕ, то вважається належним чином повідомленим і ознайомленим. Розпорядження про звільнення не містить зазначення конкретних підстав звільнення, вказано про звільнення ОСОБА_1 на підставі вимоги профспілкового органу. Крім того, звіт аудиту у березні 2017р. підтвердив факт порушення ОСОБА_1 нецільового використання бюджетних коштів, тобто порушення колективного договору. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи Данько В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що він є представником робітників ЛОБСМЕ, являючись членом первинної профспілкової організації ЛОБСМЕ - з 10.12.2014р. його обрано головою профспілки. На даний час до профспілки входять 90 працівників, 12 не входять. Неодноразово ОСОБА_1, як керівник ЛОБСМЕ запрошувався на засідання профспілкового комітету, однак він не з'являвся на засідання з невідомих причин. Вимогу про звільнення ОСОБА_1 він особисто подав до канцелярії ЛОБСМЕ 20.07.2017р., де проставили вхідний №311, для особистого ознайомлення з зазначеною вимогою ОСОБА_1. На його думку, він мав право подавати таку вимогу ОСОБА_1 згідно статуту профспілки та ЗУ «про профспілкові організації». Згідно статуту профспілки було виконано вимогу трудового колективу, а сааме відбулось засідання профспілкового комітету, на якому члени профспілкового комітету висловили свою думку від імені працівників бюро щодо направлення вимоги про звільнення ОСОБА_1 на підставі ст.45 КЗпП України. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.45 КЗпП України, на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення. У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ, пов'язаних з вимогами профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст.45 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995р.) така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк. За змістом ст.43-1 КЗпП керівником належить вважати особу, яка очолює підприємство, установу, організацію або відокремлений підрозділ (філія, представництво, відділення тощо). При цьому йдеться не про будь-який структурний підрозділ (цех, управління, службу, ферму тощо), а саме про відокремлений підрозділ, який утворюється у спеціально передбаченому порядку, наприклад, зазначеному в ст.7 Закону України «Про підприємства в Україні».

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про належність до Луганської організації Профспілки працівників охорони здоров'я України, виданого на підставі постанови Президії Луганського обласного комітету Профспілки від 09.02.2017р. №ОКЗ-02-7, Первинна профспілкова організація Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи є організаційною ланкою Луганської обласної організації Профспілки працівників охорони здоров'я України. Відповідно до копії Протоколу Зборів первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи №3 від 10.12.2014р., обрано членом профспілкового комітету та головою первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи Данька Валерія Валентиновича із виконанням обов'язків на громадських засадах терміном на п'ять років.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 05.01.1989р., п. 23-24 - з 20.11.2015р. прийнятий на посаду начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи та укладений контракт на термін з 20.11.2015р. до 20.11.2018р. (розпорядження №787-к голови обл.. держ. адмін. від 20.11.2015р.), п.27 - 18.08.2017р. звільнений з посади начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до ст.45 КЗпП України, розірваний достроково укладений з ним контракт (розпорядження №359-к від 18.08.2017р. голови обл.. держ. адм.). Відповідно до копії контракту з начальником Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи від 20.11.2015р., укладеного між Луганською обласною державною адміністрацією - обласною військово-цивільної адміністрацією в особі голови державної адміністрації - керівника ОВЦА Туки Г.Б. та ОСОБА_1, ОСОБА_1 призначається на посаду начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи на строк дії цього контракту. Цей контракт діє з 20.11.2015р. до 20.11.2018р. і набирає чинності з дня підписання сторонами.

Відповідно до копії колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, узгодженого трудовим колективом 04.12.2015р. та затвердженим Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області №7470/05 від 15.12.2015р., начальник Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_1, як представник власника, сторона роботодавця, та голова первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи Данько В.В., як представник трудового колективу, сторона профспілки, уклали колективний договір. Відповідно до копії Протоколу №3 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи працівників охорони здоров'я України від 19.07.2017р., ухвалено звернутися до Голови ЛОДА Гарбуза Ю.Г. з вимогою провести службове розслідування з розірванням контракту з начальником ЛОБСМЕ ОСОБА_1. Відповідно до копії вимоги Первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи вих. №6 від 17.07.2017р., голова профспілкового комітету Данько В.В. звернувся до голови ЛОДА керівника ОВЦА Гарбуза Ю.Г. з вимогою розірвати контракт з начальником Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_1 у відповідності до ст.45 КЗпП України та ст.ст. 19, 33, 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». З зазначеною вимогою ОСОБА_1 ознайомлений 18.08.2017р. о 14-10год., про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до копії розпорядження голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації Гарбуза Ю.Г. №359-к від 18.08.2017р., звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи 18.08.2017р. відповідно до ст.45 КЗпП України, розірвавши достроково укладений з ним контракт.

Таким чином, судом було встановлено, що 18.08.2017р. ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації Гарбуза Ю.Г. №359-к було звільнено з посади начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до ст.45 КЗпП України, розірвавши достроково укладений з ним контракт.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Вищевказане звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі вимоги Первинної профспілкової організації Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи вих. №6 від 17.07.2017р., копія якої була також зареєстрована за вх. №311 від 20.07.2017р. у Луганському обласному бюро судово-медичної експертизи, що сторонами не оспорюється, а також підтверджується копією Журналу реєстрації вхідних документів 2016, 2017, 2018 «06-02». З матеріалів справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17.07.2017р. по 15.08.2017р. перебував на амбулаторному лікування, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с. 73-74). Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що являючись станом на 20.07.2017р. керівником Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_1 отримав вхідну кореспонденцію - вимогу профспілкового органу 16.08.2017р. (день виходу на роботу з амбулаторного лікування, що підтверджено табелями обліку робочого часу (а.с. 75-79), а тому вважається належним чином повідомлений та ознайомлений з нею. При цьому, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.45 КЗпП України, ОСОБА_1 не оскаржив рішення виборного органу первинної профспілкової організації до суду у двотижневий строк з дня отримання вищевказаного рішення, що згідно положень ст.45 КЗпП України зупиняє виконання вимоги про розірвання трудового договору до винесення судом рішення. До того ж, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку повідомлення власником або уповноваженим органом керівника підприємства, установи або організації про наявність вимоги виборного органу первинної профспілкової організації щодо розірвання трудового договору.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що заступник начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи Данько В.В. не може бути членом виборних органів профспілки будь-якого рівня, оскільки в розумінні ст.7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Данько В.В. не є роботодавцем, що випливає з посадової інструкції заступника начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, затвердженої 02.01.2015р. т.в. начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, оскільки посадова інструкція не містить в собі положень щодо виконання функцій з прийому/звільнення працівників, а тому Данько В.В. може бути членом виборних органів профспілки будь-якого рівня.

Стосовно посилань позивача ОСОБА_1 на ту обставину, що йому не було надано можливості добровільно усунути порушення в його роботі якщо такі існували, його відсутності на засіданні профкому під час прийняття вимоги про розірвання трудового договору, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що профспілковий орган неодноразово звертався до керівника ОСОБА_1 з поданнями щодо невиконання норм, умов та домовленості Колективного договору, що підтверджується копіями подань №1 від 26.09.2016р., №14 від 01.11.2016р., копією запитів №8 від 03.10.2016р., №4 від 26.09.2016р., копією заяви №16 від 02.11.2016р..Усі вищевказані документи містять наявні відмітки вхідної кореспонденції Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, тобто Керівник ОСОБА_1 був ознайомлений належним чином з кожним документом профспілкового органу, проте ОСОБА_1 не було надано до суду доказів усунення порушень своєї діяльності. Відповідно до положень ст.ст. 33, 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавством про працю, про колективні договори. Враховуючи наявність вимог профспілкового органу до керівника ОСОБА_8 щодо усунення порушень умов колективного договору, профспілковий орган скористався своїм правом на звернення з вимогою про розірвання трудового договору зі ОСОБА_1, при цьому попередньо провівши засідання профспілкового комітету, що підтверджено матеріалами справи (а.с.209). Стосовно проведення засідання профспілкового комітету, суд зазначає, що чинним законодавством України не встановлено обов'язку профспілкового органу запрошувати керівника на засідання для вирішення питання про направлення вимоги про розірвання трудового договору з керівником, а тому зазначені позивачем ОСОБА_1 обставини не можуть бути прийняті судом до уваги.

Стосовно посилання позивача ОСОБА_1 на ту обставину, що при його звільненні не було враховано думку Головного судово-медичного експерта Міністерства охорони здоров'я, суд зазначає, що відповідно до п.10 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим), затвердженого наказом МОЗ від 17.01.1995р. №6, зареєстрованого в МЮУ 26.07.1995р. №248/784, начальники бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів та начальник республіканського бюро (Автономної Республіки Крим) судово-медичної експертизи призначаються та звільнюються керівниками відповідного органу охорони здоров'я з урахуванням думки Головного судово-медичного експерта МОЗ України. При цьому, п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування», а також п.7.1. Статуту Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, затвердженої розпорядженням голови Луганської обласної ради від 10.10.2014р. №175, передбачено призначення на посаду та звільнення з посади начальника Бюро рішенням обласної ради. Отже, призначення та звільнення з посади начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи відбувається на підставі рішення обласної ради з урахуванням думки Головного судово-медичного експерта МОЗ України. Проте, чинним законодавством України не передбачено обов'язкового повідомлення Головного судово-медичного експерта МОЗ України, а вирішальним у зазначеному випадку є рішення відповідної обласної ради. Тому, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи відсутність будь-яких інших недоліків процедури звільнення позивача ОСОБА_1, які б призвели до істотних наслідків порушення процедури звільнення, суд не може прийняти до уваги зазначене посилання позивача ОСОБА_1.

Стосовно посилання позивача ОСОБА_1 на те, що з ним не вчасно розрахувались після звільнення, суд зазначає, що відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З матеріалів справи судом встановлено, що Луганським обласним бюро судово-медичної експертизи в день звільнення позивача ОСОБА_1 - 18.08.2017р. було нараховано останньому усі належні суми, що підтверджується копією заявки на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки (а.с.193) та копією платіжного доручення №323 від 18.08.2017р. (а.с.194), однак не виплачено ОСОБА_1 не з вини підприємства, а через затримки банком виплат, що також підтверджено наявними банківськими відмітками на платіжному дорученні. Отже, Луганське обласне бюро судово-медичної експертизи у відповідності до вимог чинного законодавства України здійснило всі належні заходи для остаточного розрахунку з позивачем ОСОБА_1 в день звільнення, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 3200грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що 18.08.2017р. позивача ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації Гарбуза Ю.Г. №359-к було звільнено з посади начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до ст.45 КЗпП України, розірвавши достроково укладений з ним контракт, з дотриманням в цілому процедури звільнення та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, отже обставини, викладені ОСОБА_1 в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про визнання протиправним та скасування розпорядження №359-К від 18.08.2017р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов було залишено без задоволення, позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір по справі за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 640грн., стосовно інших позовних вимог позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог чинного законодавства України, доказів понесення відповідачами витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, у зв'язку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. Тому суд приходить до висновку про необхідність віднесення сплати судового збору (компенсування) у розмірі 1920грн. (640грн. х 2 позовні вимоги немайнового характеру + 1 вимога майнового характеру) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.) до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про визнання протиправним та скасування розпорядження №359-К від 18.08.2017р., поновлення на посаді начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 17066,66грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 3200грн..

Віднести сплату судового збору (компенсувати) у розмірі 1920грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя