АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6606/15-ц 22-ц/774/141/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 182/6606/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 20.08.2015 року її викликали до Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області для дачі пояснень щодо звернення відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які написали заяви про те, що вона-ОСОБА_1 шукає двох чоловіків, які б прийшли в офіс за адресою, де вони знімають приміщення з вивіскою «Професіональні юридичні послуги» та проводять прийом громадян, та кинули б в них гранату. Крім того, у заяві відповідачі зазначили, що вона обзиває їх нецензурними словами.

Крім того, 01.04.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийшли до неї та почали погрожувати їй розправою, з приводу чого вона звернулась з відповідною заявою до Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. ОСОБА_1 вважає, що відповідачі навмисно обговорюють її.

Також позивач зазначила, що відповідачі навмисно обливають брудом її померлого чоловіка. Їй-позивачу дзвонять з м. Києва зі штабу Політичної партії «Самопоміч» та повідомляють, що ОСОБА_4 керував Політичною партією «Самопоміч», він був дуже грамотним та розумним керівником, його поважали та цінили, а на адресу Політичної партії «Самопоміч» від відповідачів ОСОБА_2 надійшла розписка, згідно якої нібито ОСОБА_4 брав у неї-Єфимової Л.М. гроші в борг, а відповідач ОСОБА_3 надіслав автобіографію, в якій зазначено, що він працював у ОСОБА_4 помічником адвоката. Однак це не відповідає дійсності, оскільки фактично ОСОБА_3 був водієм у ОСОБА_4, так як має освіту - сільськогосподарчий технікум.

Всі ці перевірки, заяви відповідачів, їх погрози, виклики в поліцію, де вона вимушена давати показання, все це для неї принизливо і приносить їй моральні страждання.

Розмір завданої їй відповідачами моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила у 30000 грн. та просила суд стягнути вказану моральну шкоду на свою користь з відповідачів солідарно.

30.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди (а.с.71-75), в якій категорично заперечувала викладені ОСОБА_1 обставини в її позовній заяві

Натомість, свої зустрічні позовні вимоги вимоги мотивувала тим, що у період, коли вона переживала смерть брата (березень-квітень 2015 р.) її почали викликати до слідчого Нікопольського відділення міліції в Дніпропетровській області з підстав неправдивих заяв ОСОБА_1 в яких вона вказувала, що нібито, маючи земельний пай, оформила субсидію і збільшила собі пенсію на 10,00 грн. На допитах у слідчого Єфимова Л.М. відчувала страх, сором, приниження ходити на допити в похилому віці. Слідчі дії неодноразово викликали у неї нервові зриви, почуття страху, тривоги, судинні кризи, порушення сну, через що вона змушена була постійно пити заспокійливі і знеболювальні препарати.

В квітні 2015 року з заявою, яка має неправдиву інформацію, ОСОБА_1 звернулась до Нікопольської податкової інспекції, в серпні - вересні 2015 року та лютому-квітні 2016 року ОСОБА_1 зверталась з такими заявами до Нікопольської поліції.

ОСОБА_2 зауважувала, що «доноси» і розповсюдження наклепу ОСОБА_1 на неї заплямували її честь і гідність, ділову репутацію. У грудні 2015 роки вона змушена була припинити підприємницьку практику, втративши додатковий заробіток до пенсії, переносила переживання, безсонні ночі, почуття приниження та образи нерідко порушували її фізичне здоров'я.

Вважає, що неповага до неї, як до людини, до її особистих немайнових прав у ОСОБА_1 пов'язані з небажанням виплачувати їй-ОСОБА_2. борг по борговій розписці померлого ОСОБА_4

Зазначила, що ОСОБА_1 не тільки писала «доноси» на неї, але й застосовувала до неї фізичну силу. 03.09.2014 року ОСОБА_1 завдала їй тілесні ушкодження, вдаривши її кулаком в обличчя, травмувавши ліве око, що підтверджується актом судово-медичної експертизи № 512 від 04.09.2014 року. Хуліганські дії ОСОБА_1 образили її перед сторонніми людьми, також вона була змушена пройти амбулаторне лікування з консультацією в Дніпропетровській обласній офтальмологічній лікарні ім. Мечникова. У зв'язку з травматизмом вона перенесла нервове потрясіння і в січні 2015 року була змушена бул пройти стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Нікопольської райлікарні.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просила суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду, яку вона оцінила у 50000 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

На думку апелянта, ОСОБА_2 не надала належних доказів на підтвердження того, що вона відчувала моральні страждання та мала негативні наслідки на допитах у слідчого саме через неї, оскільки такі переживання вона відчувала у зв'язку із проведенням з нею слідчих дій працівниками правоохоронних органів.

ОСОБА_1 вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що вона поширювала певну неправдиву інформацію відносно ОСОБА_2, натомість суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що саме вона розповсюджувала таку неправдиву інформацію.

При цьому суд першої інстанції не встановив та в оскаржуваному рішенні не зазначив, у чому саме полягали її дії, наслідком чого нібито були спричиненні моральні страждання ОСОБА_2, натомість апелянт вважає, що наслідки, зазначені в позові ОСОБА_2, є переживаннями внаслідок проведення з нею слідчих дій працівниками правоохоронних органів, та регулюються вимогами ст. 1176 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги акт судово-медичної експертизи № 512 від 04.09.2014 року, оскільки в ньому чітко не зазначено особу, яка нанесла ОСОБА_2 тілесні ушкодження, а зазначено «зі слів», що це була знайома особа. Судом не враховано, що дослідження було проведено через добу після того, як ОСОБА_2 напала на неї - ОСОБА_1, та в неї за цей час могла бути бійка із якоюсь знайомою.

Натомість, судом першої інстанції взагалі були проігноровані її пояснення та докази стосовно того, що ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів з надуманою заявою щодо насильницької смерті її чоловіка, у зв'язку із чим її неодноразово допитували, та взагалі мала місце ексгумація трупа чоловіка, та вона переживала його повторне поховання.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, як необґрунтовану, на її думку, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.02.2015 року ОСОБА_2 до Нікопольської міжрайонної прокуратури було подано заяву про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_4, на її думку його раптова смерть є сумнівню і для встановлення причини смерті вона просила провести ексгумацію тіла ОСОБА_4 (а.с.56).

Нікопольською міжрайонною прокуратурою було направлено заяву ОСОБА_2 до Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.57).

Згідно відповіді Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 31.03.2016 року № 40/6196 (а.с.67) ОСОБА_2 у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року зверталась з письмовими заявами до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, зокрема:

18.02.2015 року через канцелярію за вхід. № Є-168 з заявою щодо сумнівів за фактом раптової смерті брата ОСОБА_4 Слідчим підрозділом Нікопольського ВП 17.03.2015 року за вих. № 1513 надана відповідь ОСОБА_2 про проведення ексгумації тіла ОСОБА_4 (а.с.67). З матеріалів справи та відповіді Нікопольської міжрайонної прокуратури від 23.02.2015 року (а.с.58), СВ Нікопольським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження за ознаками ст.115 ч.1 КК України, по якому триває досудове розслідування.

23.07.2015 року за вхід. № Є-834 ОСОБА_2 зверталась щодо надання кримінального провадження № 0000493 для ознайомлення. 07.08.2015 року за вих. № Є-834 ОСОБА_2 надана відповідь про закриття кримінального провадження № 0000493 на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України і вона має право з ним ознайомитися (а.с.67).

Інших заяв ОСОБА_2 до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року зареєстровано не було.

Згідно відповіді Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 30.03.2016 року № 6902/10/04-07-13-04 (а.с.66), ОСОБА_6 зі скаргами або повідомленнями на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року не зверталась.

Доказів щодо звернення відповідачів до Політичної парті «Об'єднання «Самопоміч» суду надано не було.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено того факту, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав, зазначених у позовній заяві, було спричинено моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової шкоди), що закріплено у п.9 ч.2 ст.16 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з роз'яснень викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилається на те, що перевірки компетентних органів заяви відповідачів, їх погрози, виклики в поліцію, де вона вимушена давати показання, були принизливими і приносили їй моральні страждання.

Однак, ні в суді першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів, що дії відповідачів по справі спричинили їй моральні страждання, позивач не підтвердила належними доказами в чому саме полягає моральна шкода, наявність протиправної поведінки відповідачів та причинний зв'язок між протиправною поведінко та шкодою, підстави, розмір шкоди відповідно до статей 76-86 ЦПК України.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 зверталась до компетентних органів, відповідно до вимог чинного законодавства, та отримувала вмотивовані відповіді на свої звернення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не доведено того факту, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй було спричинено моральну шкоду.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції взагалі були проігноровані її пояснення та докази стосовно того, що ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів з надуманою заявою щодо насильницької смерті її чоловіка, у зв'язку із чим її неодноразово допитували, та взагалі мала місце ексгумація трупа чоловіка, та вона переживала його повторне поховання, з огляду на наступне.

Так, звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з заявою щодо насильницької смерті ОСОБА_4 не містить будь-яких конкретних звинувачень стосовно ОСОБА_1 у вчиненні злочину.

У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Наслідками звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів була організація перевірки її заяви стосовно насильницької смерті її брата ОСОБА_4, при цьому позивач ОСОБА_1 не набула статусу підозрюваної.

Крім того, кримінальне провадження № 0000493 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, тобто компетентні органи, відповідно до вимог Конституції України, відреагували на заяву ОСОБА_2, перевірили її, та не знайшовши підтверджень викладених в заяві доводів, закрили кримінальне провадження з підстав встановлення відсутності події кримінального правопорушення.

Інших заяв ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 до компетентних органів, чи доказів надсилання чи застосування будь-яких погроз з їх боку відносно ОСОБА_1, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено того факту, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй було спричинено моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, та стягуючи з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що від тілесних ушкоджень завданих відповідачу позивачем. Крім того, суд першої інстанції посилався також як на підставу для часткового задоволення зустрічного позову на ті обставини, що від чисельних звернень позивача за зустрічним позовом до різних державних органів з приводу дій ОСОБА_2, неправомірність яких так і не була встановлена, ОСОБА_2 зазнала моральних страждань.

Проте, колегія суддів вважає, що підстава для задоволення зустрічного позову про те, що від чисельних звернень позивача за зустрічним позовом до різних державних органів ОСОБА_2 зазнала моральних страждань підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення я така, що не знайшла свого підтвердження, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, та вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні стосунки.

Згідно відповіді Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2016 року (а.с.101) від ОСОБА_1 надходили різні заяви по факту шахрайських та неправомірних дій, як на її думку, зі сторони ОСОБА_2, звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій, як на її думку, з боку нотаріуса ОСОБА_7 та ОСОБА_2, щодо неправомірних дій, як на її думку, з боку нотаріуса ОСОБА_7, ОСОБА_2, та ОСОБА_8

Також ОСОБА_1 зверталась до Нікопольського МВ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, Нікопольської ОДПІ, Управління протидії злочинності у сфері економіки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області з численними зверненнями, що стосувались ОСОБА_2

Згідно відповіді прокуратури Дніпропетровської області від 29.10.2015 року, станом на 29.10.2015 року до ЄРДР було внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003304 за ч.2 ст.190 КК України. Доказів щодо наслідків вказаного кримінального провадження на час розгляду даної справи суду не представлено.

Викладені у зверненнях ОСОБА_1 (а.с.101-103,157-159) обставини свого підтвердження не знайшли, натомість, кожне звернення ОСОБА_1, було розглянуто компетентними органами та них прийняті рішення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що від чисельних звернень позивача до різних державних органів з приводу дій ОСОБА_2, неправомірність яких так і не була встановлена, ОСОБА_2 зазнала моральних страждань.

Так, у статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В даному випадку ОСОБА_1 зверталась до компетентних органів із зверненнями щодо неправомірних, на її думку, дій ОСОБА_2, та відповідно до вимог чинного законодавства, отримувала вмотивовані відповіді про те, що діях ОСОБА_2 відсутні протиправні дії.

У зв'язку із наведеним вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, та вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що моральна шкода спричинена ОСОБА_2 з підстав чисельних звернень ОСОБА_1 до різних державних органів з приводу дій ОСОБА_2, неправомірність яких так і не була встановлена.

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції стосовно того, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода, яка спричинена останній нанесенням тілесних ушкоджень, проте колегія суддів не погоджується із розміром визначеної моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді першої інстанції, 03.09.2014 року між ними сталася бійка, за результатами якої наносилися тілесні ушкодження. ОСОБА_2 04.09.2014 року звернулася до судмедексперта.

Згідно Висновку спеціаліста № 512 (обстеження почато 04.09.2014 року, закінчено - 03.10.2014 року) (а.с.80), ОСОБА_2 отримала тілесне ушкодження у вигляді - синця навколо лівого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. У висновку зазначено, що зі слів ОСОБА_2: 03.09.2014 року о 16.40 год. її била знайома декілька разів кулаком в область лівого ока, за медичною допомогою не зверталась.

На думку колегії суддів, від завданих тілесних ушкоджень, які віднесені до легких тілесних ушкоджень, відповідач ОСОБА_2 дійсно зазнала моральних страждань, які виразилися у фізичному болі, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення свого здоров'я, звертатися за медичною допомогою, проходити обстеження та лікування, та беручі до уваги всі вищевикладені обставини, вважає достатнім розміром, який має бути стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 300 грн.

При визначенні розміру морального відшкодування, колегією суддів враховано п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги акт судово-медичної експертизи № 512 від 04.09.2014 року, оскільки в ньому чітко не зазначено особу, яка нанесла ОСОБА_2 тілесні ушкодження, а зазначено «зі слів», що це була знайома особа, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції сторони не заперечували проти того, що між ними сталась бійка.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що судом не враховано, що дослідження було проведено через добу після того, як ОСОБА_2 напала на неї - ОСОБА_1, та в неї за цей час могла бути бійка із якоюсь знайомою, оскільки, як вбачається із матеріалів справи дослідження було проведено на наступний день після бійки, та згідно висновку експертизи № 512 від 04.09.2014 року, суд першої інстанції вірно, враховуючи неприязні стосунки між сторонами, прийняв вказане дослідження, як належний доказ по справі.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції, було неповно з'ясовано обставини, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що моральна шкода спричинена ОСОБА_2 з підстав чисельних звернень ОСОБА_1 до різних державних органів з приводу дій ОСОБА_2 та зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, зменшивши його з 3000 грн. до 300 грн., оскільки підставою для часткового задоволення зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно зазначив наслідки тілесних ушкоджень ОСОБА_2, які зафіксовані висновком експертизи № 512 від 04.09.2014 року.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, зменшивши його з 3000 (три тисячі) грн. до 300 (триста) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: