Справа №621/1618/15-ц
22 березня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Шахової В.В.,
за участю секретаря Заводовського П.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
- 3 946 гр. 37 коп. - заборгованості за кредитом;
- 5 053 гр. 72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом;
- 1 586 гр. 76 - заборгованості за пенею та комісією;
а також штрафів, відповідно до умов кредитного договору:
- 250 гр. - штрафу (фіксована частина).
- 529 гр. 34 коп. - штрафу (процентна складова).
11.01.2016 року ПАТ КБ ПриватБанк уточнив свої вимоги, предявивши їх до ОСОБА_2, оскільки під час розгляду справи стало відомо що відповідач ОСОБА_3 помер.
Зазначив, що відповідно до акта депутата Зідьківської селищної Ради ОСОБА_4 спадкоємцем, який постійно проживав постійно зі спадкодавцем на день смерті, є ОСОБА_2 Отже він є спадкоємцем який прийняв спадщину.
Таким чином вищезазначену заборгованість просив стягнути з ОСОБА_2
Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй ухвалі суд касаційної інстанції зазначив, що вартість майна, одержаного у спадок, правильність проведених банком нарахувань є тими обставинами, які суд має встановити при вирішенні позову, заявленого у порядку ст. 1282 ЦК України.
Відповідно до п. 9 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судове засідання позивач ПАТ КБ « ПриватБанк » не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутністю свого представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі, протии заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного.
05.08.2009 року між Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_1 "ПриватБанк " та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір без номеру.
ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було змінено найменування позивача із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що вказано у п.п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».
Згідно вказаного договору ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобовязання за договором та угодою без номеру від 05.08.2009 року виконав у повному обсязі, а саме, надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором.
Згідно розрахунку позивача у ОСОБА_3 станом на 30.04.2015 року рахується заборгованість у розмірі 11 366 гр. 19 коп., яка складається з наступного:
- 3 946 гр. 37 коп. - заборгованості за кредитом;
- 5 053 гр. 72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом;
- 1 586 гр. 76 коп. - заборгованості за пенею та комісією;
а також штрафів, відповідно до умов кредитного договору:
- 250 гр. - штрафу (фіксована частина).
- 529 гр. 34 коп. - штрафу (процентна складова).
Згідно актового запису про смерть № 36 ОСОБА_3 помер 03.06.2012.
Згідно до п. 32 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати наступне.
З урахуванням положення ст..1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
З акта депутата Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області округу № 7 ОСОБА_4 вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 разом з ним прожив його син ОСОБА_2, зі своєю співмешканкою, і на даний час продовжує там проживати.
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області на реєстраційному обліку перебуває ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою проживання свого померлого батька ОСОБА_3
Відповідно довідки № 1537/01-16 від 15.08.2015 року, виданої Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області, після померлого 05.06.2012 року ОСОБА_3 із заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємцівне звертався.
Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Суд зазначає, що обовязок ОСОБА_3 щодо погашення заборгованості існував до дня його смерті, тобто до 03.06.2012.
З 03.06.2012 по 30.04.2015 року ( дата зазначена позивачем у позові) нарахування та стягнення боргу за договором від 05.08.2009 не ґрунтується на вимогах закону, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте суд зазначає, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав суду достатні та належні докази щодо наявності у власності ОСОБА_2 успадкованого майна на суму заборгованості по кредиту за період до 03.06.2012, а також доказів про те, що вартість вказаного майна відповідає або перевищує розмір заборгованості по кредиту за период до 03.06.2012. Також, позивачем не були надані клопотання про витребування таких доказів, хоча позивач не був позбавлений такої можливості, проте заявив лише клопотання про розгляд справи без їх участі.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за період з 05.08.2009 до 03.06.2012, у звязку з недоведеністю позовних вимог.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-2843, 288-289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1268, 1282, 1296, 1297 ЦК України, суд, -
В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене позивачем та відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання рішення 22 березня 2018 року.

Головуючий: