Апеляційне провадження № 22-ц/796/1833/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 2-4461/ 2010

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» (далі - ТОВ «СВМП «Путна»)

відповідачі - ОСОБА_4

Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі - КП «КМБТІ»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Київської міської ради, поданою її представником Ткаченком Олексієм Олексійовичем

на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого 28 грудня 2010 року суддею Кривов'яз А.П. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва о 12 год.11 хв.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року представник ТОВ «СВМП «Путна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, КП «КМБТІ», про визнання права власності та зобов'язання зареєструвати право власності на об'єкти нерухомості і позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 січня 2010 року між товариством та ОСОБА_4 укладено договір будівельного підряду,за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався за кошти товариства в строк до 30 червня 2010 року, виконати ремонтно-будівельні роботи та часткову реконструкцію нежитлової будівлі літ А загальною площею 400 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення - магазину загальною площею 174кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Києві. Кінцевим строком розрахунку за виконані роботи було визначено 30 серпня 2011 року. Згідно п.1.9 договору власником об'єкту до його здачі визначено ОСОБА_4

30 червня 2010 року сторони підписали акт про часткове виконання будівельних робіт. Проте,листом від 10 липня 2010 року ОСОБА_4 повідомив товариство,що розрахунок з ним повинен бути здійснений до 30 червня 2010 року.

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що відповідач ОСОБА_4 не визнає за товариством право власності на нежитлові будівлі позивач просив визнати за ним право власності, як на окремі об'єкти нерухомого майна, на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 у м. Києві та зобов'язати КП «КМБТІ» здійснити державну реєстрацію права власності за товариством на зазначене майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2010 року позовні вимоги ТОВ «СВМП «Путна» задоволено частково.

Визнано право власності за ТОВ «СВМП «Путна» на нерухоме майно: нежитлову будівлю магазину, загальною площею 174,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Зобов'язано КП «КМБТІ» зареєструвати за ТОВ СВМП «Путна» право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю магазину, загальною площею 174,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Київською міською радою, яка не була залучена до участі в справі та не брала участь у розгляді справи, подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ СВМП «Путна»у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України та ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності",розпорядження землями комунальної власності в місті Києві,в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Проте, КМР до участі в справі не була залучена і судом першої інстанції не були з'ясовані обставини щодо набуття права власності чи права користування земельною ділянкою на якій відповідно до договору будівельного підряду № 5 від 30.01.2010, укладеного між ТОВ «СВМП «Путна» та ОСОБА_4 здійснювалось будівництво нерухомого майна, оскільки земельна ділянка знаходилася у комунальній власності.

Київська міська рада як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва будь-яких рішень щодо передачі вищезазначеної земельної ділянки у власність чи у користування фізичним та юридичним особам не приймала.

Суд першої інстанції помилково вирішив справу на підставі ст. 331 Цивільного кодексу України та визнав за позивачем право на нежитлове приміщення як на новостворену річ. На порушення ст.376 ЦК не було з'ясовано правомірність знаходження (розміщення) нерухомого майна на земельній ділянці. В той час, як за рішенням Господарського суду м.Києва від 21 вересня 2017 року за позовом КМР ТОВ "СВМП "Путна" зобов'язано звільнити самовільно зайняту ділянку по АДРЕСА_1 у м. Києві. Більш того, 20 грудня 2017 року КМР підтримано проект Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР рішення "Про визначення переліку земельних ділянок для опрацювання можливості продажу їх (або права оренди на них) на земельних торгах", до якого включено і земельну ділянку, по АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні представник Київської міської ради доводи апеляційної скарги,,з підстав наведених в ній, підтримав та просив її задовольнити.

Сторони в справі - позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися , про місце і час розгляду справи повідомлені за законом належно.Заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 січня 2010 року між ТОВ «СВМП «Путна» як замовником та ОСОБА_4як підрядником було укладено договір будівельного підряду № 5.

З п.п. 1.1., 1.4. договору будівельного підряду № 5 від 30 січня 2010 року вбачається, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник зобов'язався виконати ремонтно-будівельні роботи та часткову реконструкцію нежитлової будівлі Літ. «А», загальною площею 400,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та нерухомого майна: нежитлова будівля магазину, загальною площею 174,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до проектно - кошторисної документації, а замовник зобов'язався передати підрядникові затверджену проектно - кошторисну документацію, прийняти об'єкти та оплатити роботи

Відповідно до п. 1.9. договору від 30 січня 2010 року, власником об'єктів до його здачі замовнику є підрядник. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження об'єктів до його прийняття замовником несе підрядник.

Згідно п. 2.3. договору визначено кінцевий строк оплати замовником підряднику виконаних робіт не пізніше 30 серпня 2011 року.

Судом встановлено, що згідно Додатку № 1 від 30 січня 2010 року до Договору будівельного підряду № 5 від 30 січня 2010 року, сторони дійшли згоди затвердити склад та зміст проектно-кошторисної документації ремонтно-будівельних робіт та часткової реконструкції нежитлової будівлі Літ. «А», загальною площею 400,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та нерухомого майна: нежитлова будівля магазину, загальною площею 174.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в наступному вигляді: нежитлова будівля Літ. «А», загальною площею 400 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, 1 шт., вартість 50 000 грн.; нерухоме майно: торгівельний комплекс зі стоянкою для автомобілів, загальною площею 174 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 1 шт., вартість 150 000 грн.

З Акту виконаних робіт від 30 червня 2010 року складеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що сторони дійшли згоди, що хоча підрядник і не в повному обсязі виконав умови договору будівельного підряду № 5 від 30 січня 2010 року, оскільки вартість будівельних матеріалів непомірно зросла і подальше проведення ремонтно-будівельних робіт та часткової реконструкції нежитлової будівлі Літ. «А», загальною площею 400,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, - є економічно недоцільним, то Сторони не вважають себе більше зв'язаними умовами відповідного Договору і вважається, що Підрядник належним чином виконав ремонтно-будівельні роботи та часткову реконструкцію нерухомого майна: нежитлова будівля магазину, загальною площею 174,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Замовник цим стверджує, що прийняв виконані роботи і претензій щодо кількості та якості робіт не має.

Згідно листа ОСОБА_4 від 10 липня 2010 року на адресу ТОВ «СВМП «Путна»,ОСОБА_4 повідомив. що оскільки товариство не здійснило оплату його робіт,чим порушив чинне законодавств та умови договору будівельного підряду № 5 від 30 січня 2010 року, тому відповідно до п. 2.4. Договору будівельного підряду,у разі неоплати роботи підрядника у встановлений договором строк, власність на об'єкти по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 переходить до нього як підрядника.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "СВМП "Путна" в частині визнання права власності на нежитлові приміщення розташовані по АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.876 ЦК власником об'єкту будівництва є замовник і право власності на зазначений об'єкт нерухомості виникло у товариства на підставі акту приймання передачі від 30 червня 2010 року,а тому вважав, відповідно до ст. 331 ЦК нежитлове приміщення є новоствореним об'єкт і особа яка її виготовила (створила) зі своїх матеріалів та на підставі договору,є власником цієї речі,з моменту завершення будівництва (створення майна).

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов на порушення норм процесуального права,які призвели до неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад. Отже, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради.

Як встановлено, Київська міська рада як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва будь-яких рішень щодо передачі вищезазначеної земельної ділянки у власність чи у користування фізичним та юридичним особам не приймала.

На порушення норм процесуального права судом не було з'ясовано обставини щодо набуття права власності чи права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у м. Києві ,на якій відповідно до Договору будівельного підряду № 5 від 30.01.2010, укладеного між ТОВ «СВМП «Путна» та ОСОБА_4 здійснювалось будівництво нерухомого майна та правомірності проведення будівельних робіт на земельній ділянці та не залучено до участі в справі Київську міську раду як єдиного розпорядника земель комунальної власності у місті Києві.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається з наданого представником КМР рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2017 по справі № 910/7798/17 за позовом Київської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, ТОВ «СВМП «Путна» зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 12558,67 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та повернути її Київській міській раді.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, а відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто герой Київ», Київська міська рада має право визначати особливості землекористування в м. Києві.

Таким чином, суд першої інстанції, не залучивши до участі у справі Київську міську раду, порушив її права як єдиного розпорядника земель комунальної власності міста Києва.

Є таким, що зроблено з грубим порушенням матеріального права вирішення справи та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно з підстав ст. 331 ЦК України, як новостворену річ (об'єкт нерухомості), з огляду на таке.

Згідно правових висновків, висловлених Верховним Судом України 27 травня 2015 року в справі № 6-159, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Аналіз положень ст.331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179. 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

На вимогу закону позивачем не надано,а судом першої інстанції не добуто доказів введення об'єктів нерухомого майна - нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

З огляду на викладене та у відповідності до ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову ТОВ "СВМП "Путна" в задоволені позову.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позову про визнання права власності на нежитлові приміщення розташовані по АДРЕСА_2 у м. Києві не оскаржено, а тому відповідно до ст.367 ЦПК його законність і не перевіряється.

Відповідно до п.13 ст.141 ЦПК України з ТОВ "СВМП "Путна" підлягає стягненню на користь Київської міської ради 2 550 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської міської ради, подану її представником Ткаченком ОлексіємОлексійовичем задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2010 року, в частині задоволення позову ТОВ "СВМП "Путна" скасувати та ухвалити, в цій частині, нове судове рішення про відмову ТОВ "СВМП "Путна" в задоволені позову, заявленого до ОСОБА_4 та до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності.

Рішення суду в частині відмови в позові ТОВ "СВМП "Путна" про визнання права власності на нежитлове приміщення розташоване по АДРЕСА_2 - залишити без змін.

Стягнути з ТОВ "СВМП "Путна" () на користь Київської міської ради () 2 550 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят грн.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19.02.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: