АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 716/780/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області в складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, головуючий у І-й інстанції Пухарєва О.В.,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 у червні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 25 324,85 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ від 27 травня 2016 становить 635 652,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31 травня 2013 року він, як фізична особа - підприємець, передав у власність ОСОБА_4 товар на загальну суму 635 652,47 грн., що підтверджується видатковими накладними від 31 травня 2013 року, а саме: № СТ-0011265 та № СТ- 0011225.

На підтвердження отримання товару ОСОБА_4 того ж числа в присутності двох свідків видав йому боргову розписку, відповідно до якої зобов'язався розрахуватися за отриманий товар до 31 грудня 2013 року. Проте, станом на 31 грудня 2013 року відповідач жодних розрахунків з ним за отриманий товар не здійснив.

____________________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/17/18 Категорія 27

Вказував на те, що 13 травня 2016 року направив відповідачу вимогу №1 щодо виконання грошового зобов'язання на суму 641 368,62 грн. до 24 травня 2016 року. На зазначену дату відповідач своїх зобов'язань не виконав.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість в сумі 635 652,47 грн. та судовий збір в розмірі 6 356,53 грн.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилається на те, що позивач та відповідач при вчиненні правочину досягли згоди з усіх істотних умов, уклали та підписали видаткові накладні та додатково боргову розписку, відповідно до чого сторонами в рамках чинного цивільного законодавства були вчинені дії, спрямовані на набуття, зміну та припинення цивільних права та обов'язків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не доведено, що позивач вправі вимагати від відповідача повернення заборгованості, що виникла на підставі договірних правовідносин на суму, зазначену в позовній заяві.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено, що 31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір, відповідно до якого останній отримав товар відповідно до видаткових накладних №№ СТ-0011265 та СТ-0011225 на загальну суму 25 324,85 доларів США.

Під час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_3 неодноразово передавав ОСОБА_4 товар для реалізації.

На підтвердження отримання товару для реалізації 31 травня 2013 року ОСОБА_4 власноручно видав боргову розписку на ім'я ОСОБА_3 про отримання товару на загальну суму 23 500 доларів США. В даній розписці відповідач зазначив, що кошти або товар зобов'язується повернути до 31 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України (яка була чинною на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст. ст. 527- 545 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування норм матеріального права повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Визначення справжньої правової природи правовідносин сторін та справжнього змісту письмового документа (розписки) є обов'язком судів.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 та 24 лютого 2016 року у праві № 6-50цс16.

З розписки, складеної 31 травня 2013 року в м.Чернівці, вбачається, що ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_3 товар на загальну суму 23 500 доларів США згідно з Додатком 1. Даною розпискою також підтверджено обов'язок відповідача повернути позивачу кошти, отримані від реалізації товару, або нереалізований товар до 31 грудня 2013 року.

Згідно зі ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий продавцем у майбутньому).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

За ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, судом першої інстанції правильно визначено правову природу правовідносин сторін, а саме, що між сторонами був укладений договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. У даному випадку за своєю суттю розписка є документом, який видається боржником, підтверджуючи як укладення договору купівлі-продажу, так і умови цього договору, а також засвідчує отримання відповідачем від позивача товару.

Як вбачається зі змісту розписки, вона містить дату і місце вчинення договору, посилання на Додаток 1, відповідно до якого відповідачем отримано товар за зазначеною ціною, строк виконання зобов'язання, а також підписи постачальника ОСОБА_3 та отримувача ОСОБА_4. Крім того, на підтвердження отримання товару ОСОБА_4 підписано видаткові накладні (Додаток 1), які наявні в матеріалах справи.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні посилались на те, що вказана боргова розписка хоч і написана власноручно відповідачем, однак вона не підтверджує заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, оскільки кошти за реалізований товар та нереалізований товар були повернуті, сума боргу становить 1060 доларів США - це вартість товару, за який від покупців не отримані кошти.

Однак такі твердження відповідача та його представника не знайшли підтвердження в судовому засіданні належними доказами. Будь-які докази повернення ОСОБА_4 позивачу суму боргу у матеріалах справи відсутні і на наявність таких доказів відповідач не посилався.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України (яка діяла на час ухвалення рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність відомостей, підтверджуючих отримання ОСОБА_4 товару саме від ФОП ОСОБА_3 суперечить матеріалам справи та поясненням самого ОСОБА_4, який був допитаний як свідок в судовому засіданні та підтвердив написання розписки та отримання від позивача товару згідно з видатковими накладними (Додаток 1).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений розпискою строк, до 15 грудня 2013 року, а також після отримання письмових вимог, грошові кошти позивачу не повернув, отже, умови договору у визначений сторонами строк відповідач не виконав, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу.

У відповідності до п.п.1,4 ч.1. ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, оскільки в борговій розписці зазначено про отримання товару та повернення коштів на загальну суму 23 500 доларів США, що еквівалентно 589 693 грн. 37 коп. (за курсом НБУ 2 509,9995 грн. за 100 дол. США), з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню вказана сума боргу.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 6 356,53 грн., при поданні апеляційної скарги - 6 992,18 грн., отже, з урахуванням пропорційності задоволених вимог (92,77%), з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 383,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 589 693 гривень 37 копійок боргу.

Стягнути з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 12 383 гривні 60 копійок у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

В.В. Яремко