Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 570/344/15-ц

провадження № 61-413 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - приватне підприємство «Західкран»,

відповідач (директор приватного підприємства «Західкран») - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, приватне підприємство «Траффік»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області у складі суддів: Малько О. С., Хилевича С. В., Шимківа С. С. від 11 лютого 2016 року та касаційну скаргу приватного підприємства «Західкран» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області у складі судді Красовського О. О. від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області у складі суддів: Малько О. С., Хилевича С. В., Шимківа С. С. від 11 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного підприємства «Західкран» (далі - ПП «Західкран»), приватного підприємства «Траффік» (далі - ПП «Траффік») про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно, витребування паспорта на кран пневмоколісний, витребування бухгалтерських документів на підтвердження правових підстав щодо володіння відповідачами краном пневмоколісним.

Позовна заява мотивована тим, що 10 червня 2007 року він придбав кран пневмоколісний дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, в Республіці Білорусь, та 15 червня 2007 року ввіз його на територію України. Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 10 червня 2007 року, митною декларацією, товарно-транспортною накладною.

У грудні 2010 року він за усною домовленістю передав кран ОСОБА_5 для оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу, однак ОСОБА_5, використовуючи кран, його не повертає та ухиляється від укладення договору.

Вказував на те, що він звертався до правоохоронних органів з метою повернення майна, в результаті чого було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого статтею 192 КК України. Під час проведених слідчих дій у грудні 2014 року слідчим МУ УМВС України в Рівненській області був оглянутий та вилучений кран КС-5363 та переданий йому на зберігання як речовий доказ. Однак у січні 2015 року ухвала слідчого судді про повернення йому крана була скасована.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 на підставі статті 388 ЦК України просив: витребувати від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Західкран» на його користь належний йому кран пневмоколісний дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, у повній комплектації; витребувати від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Траффік», ПП «Західкран» первинні бухгалтерські документи та паспорт на вказаний кран; визнати за ним право власності на зазначений кран.

У травні 2015 року ПП «Західкран» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Зустрічний позов мотивовано тим, що пневмоколісний кран КС 5363 був придбаний підприємством у ПП «Траффік» за договором купівлі-продажу від 30 червня 2011 року. На даний час цей кран перебуває у розпорядженні ОСОБА_4 Зважаючи, що права ПП «Західкран» порушені, просив витребувати транспортний засіб від ОСОБА_4 Також подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки, як зазначено у позовній заяві, він дізнався про порушення своїх прав у грудні 2010 року, а до суду звернувся у січні 2015 року.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на кран пневмоколісний вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, заводський номер 3708. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ПП «Західкран» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 на законних підставах набув у власність кран пневмоколісний вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, заводський номер 3708, однак право власності щодо цього майна оспорюється іншими особами, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на вказаний кран.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ПП «Західкран», суд першої інстанції виходив із того, що за ПП «Західкран» зареєстрований кран пневмоколісний КС5363, заводський номер 3708, 1987 року випуску, який був придбаний у ПП «Траффік» на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року, та вказаний кран не перебував і не перебуває у власності чи користуванні ОСОБА_4, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог про витребування вказаного майна від ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності ОСОБА_4 на кран пневмоколісний вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний кран мотивоване тим, що умовами для віндикаційного позову є те, що позивач повинен бути власником речі і втратити володіння річчю, однак відповідно до матеріалів справи спірний кран перебуває у володінні ОСОБА_4 Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи про державну реєстрацію ввезеного з Республіки Білорусь на територію України пневмоколісного крану. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на кран у судовому порядку.

У березні 2016 року ПП «Західкран» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням ПП «Західкран» позбавлено права витребування майна, яке належить підприємству, оскільки кран пневмоколісний КС5363, заводський номер 3708, 1987 року випуску, незаконно знаходиться у ОСОБА_4

У березні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року, що був укладений між ПП «Траффік» та ПП «Західкран», є кран КС5363 (заводський номер 3708) 1987 року випуску, а відповідно до податкової накладної специфікація крана визначена як КС 5363Б та даний транспортний засіб ніколи не був у власності позивача. А тому немає підстав для задоволення зустрічного позову ПП «Західкран» про витребування у ОСОБА_4 крана, який був переданий йому на зберігання слідчим МУ УМВС України в Рівненській області Калюшем П. Р. і який є його власністю. Також вказував на те, що відсутність державної реєстрації крану свідчить про те, що кран не був введений в експлуатацію, однак не позбавляє власника права власності.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відхилити касаційну скаргу ПП «Західкран», оскільки ПП «Західкран» належить кран 1987 року випуску, водночас, він пред'явив позов про визнання права власності на кран 1977 року випуску, який ним був придбаний 10 червня 2007 року в Республіці Білорусь та 15 червня 2007 року ввезений на територію України. За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог ПП «Західкран» про витребування майна, яке не належить вказаному підприємству.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

4 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 10 червня 2007 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого був кран пневмоколісний КС-5363, 1977 року випуску, який був ввезений на територію України та розмитнений згідно з митною декларацією від 15 червня 2007 року.

8 грудня 2010 року між ПП «Володимирське» в особі директора ОСОБА_6 (продавець) та ПП «Траффік» в особі заступника директора ОСОБА_8 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця кран КС 5363 (заводський номер 3708), 1987 року випуску, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар (а. с. 81).

Кран КС 5363 був переданий ПП «Траффік» згідно з актом приймання-передачі від 22 грудня 2010 року (а. с. 82).

30 червня 2011 року між ПП «Траффік» в особі директора ОСОБА_9 (продавець) та ПП «Західкран» в особі директора ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким було відчужено кран КС 5363 ( заводський номер 3708), 1987 року випуску (а. с. 69).

Згідно з інформацією територіального управління Держгірпромнагляду у Рівненської області від 6 січня 2015 року № 03-17/11 кран пневмоколісний КС 5363, заводський номер 3708, 1987 року випуску, зареєстрований у Територіальному управлінні Держгірпромнагляду у Рівненській області за ПП «Західкран» із присвоєнням реєстраційного номера Р-3176.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на кран пневмоколісний КС-5363, 1977 року випуску.

На підтвердження тієї обставини, що він є власником крану пневмоколісного вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, заводський номер 3708, ОСОБА_4 посилався на договір купівлі-продажу від 10 червня 2007 року, митну декларацію від 15 червня 2007 року та товарно-транспортну накладну. Також ОСОБА_4 надав ксерокопію паспорта крану пневмоколісного вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, заводський номер 3708.

Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем вантажопідйомного крану пневмоколісного як технологічного транспортного засобу, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 року № 8 (далі - Порядок), який визначає процедуру та ведення обліку технологічних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 1 Порядку цей порядок визначає процедуру відомчої реєстрації (далі - реєстрація) та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування.

Відповідно до пункту 3 Порядку реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація, взяття на облік та зняття з нього технологічного транспортного засобу здійснюється територіальними органами Держпраці (до 11 лютого 2016 року Держгірпромнаглядом).

Згідно з пунктом 6 Порядку юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов'язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України.

Відповідно до пункту 10 Порядку реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника за зразком згідно з додатками 1 і 2, до якої додаються копії: паспорта (для повнолітньої фізичної особи та особи віком від 16 до 18 років), свідоцтва про народження (для осіб віком до 16 років); документів, що підтверджують правомірність придбання технологічного транспортного засобу; наказу про призначення посадової особи, відповідальної за безпечну експлуатацію та технічний стан технологічного транспортного засобу (для юридичної особи);

експлуатаційної документації; документів, що підтверджують оплату вартості бланків, номерних знаків, виданих під час реєстрації, та послуг за проведення технічного огляду; сертифіката відповідності, свідоцтва про визнання відповідності, декларації про відповідність для технологічного транспортного засобу, на який розповсюджуються відповідні вимоги.

До заяви додається також акт технічного огляду та позитивний висновок експертизи, проведеної фахівцями експертно-технічного центру, на відповідність технологічного транспортного засобу нормативно-правовим актам з охорони праці України (для технологічних транспортних засобів, виготовлених за межами України чи переобладнаних або самостійно зібраних).

Пунктом 11 Порядку передбачено перелік документів, якими може бути підтверджена правомірність придбання або використання технологічного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 18 Порядку на зареєстрований технологічний транспортний засіб видаються свідоцтво про реєстрацію встановленого зразка та номерний знак, що відповідає державному стандарту.

Отже, виникнення права власності на кран пневмоколісний вантажопідйомністю 25 т, дизель-електричний КС-5363, 1977 року випуску, (заводський номер 3708) передбачає, крім відповідного оформлення договору купівлі-продажу цього засобу, його реєстрацію в територіальних органах Держпраці, з отриманням свідоцтва про реєстрацію.

Установивши, що спірний пневмоколісний кран у встановленому законом порядку не був зареєстрований в територіальних органах Держпраці, або до 11 лютого 2016 року Держгірпромнаглядом, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на кран на підставі статті 392 ЦК України і витребування його.

Як встановлено судами, ПП «Західкран» придбав кран пневмоколісний КС 5363, заводський номер 3708, 1987 року випуску, а ОСОБА_4 придбав кран пневмоколісний КС-5363, заводський номер 3708, 1977 року випуску.

5 грудня 2014 року слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області задоволено клопотання слідчого СВ Рівненського MB УМВС України в Рівненській області Калюша П. Р. та надано дозвіл на проведення огляду території незавершеного будівництва за адресою: вул. Щаслива, 10, м. Рівне, з метою виявлення будівельного пневмоколісного крану марки «КС 5363», який належить ПП «Західкран» на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року № 0003. Будівельний пневмоколісний кран слідчим було виявлено та вилучено за адресою: вул. Щаслива, 14, м. Рівне.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2015 року ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 5 грудня 2014 року скасовано та зобов'язано повернути вилучений будівельний пневмоколісний кран марки «КС 5363» ПП «Західкран».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2015 року зобов'язано слідчого СВ Рівненського MB УМВС України в Рівненській області Калюша П. Р. повернути вилучений під час огляду території незавершеного будівництва по вул. Щасливій, 14 у м. Рівне, пневмоколісний кран марки «КС 5363» власнику - ПП «Західкран».

Разом із тим зі змісту вказаних судових рішень та з урахуванням пояснень ОСОБА_4, які містяться в матеріалах справи (а. с. 104), про те, що у власності ОСОБА_5 налічується близько двадцяти одиниць кранів типу КС 5363, неможливо встановити, який саме кран марки «КС 5363» було вилучено слідчим - 1987 чи 1977 року випуску.

При цьому матеріали справи не містять актів вилучення або акта передачі на зберігання ОСОБА_4 із зазначенням року випуску крана або інших ідентифікуючих ознак.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПП «Західкран» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Доводи ОСОБА_4 та ПП «Західкран», наведені в касаційних скаргах, висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та приватного підприємства «Західкран» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б.І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк