ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/979/17Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/4817/29/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін - представника позивача АТ КБ "Приватбанк" Рокетської С.В., представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/979/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року, постановлене суддею Лисюк І.О., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 03.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 10/06/22МГ про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 26200,00 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 03.10.2011 року. На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору між ним і ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року. 23 травня 2017 року в судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області під час дослідження доказів у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2006 року він дізнався, що підписи, які містяться у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» кредитного договору (поручителем за яким він є), у Додатку № 1 від 04 жовтня 2006 року та Додатку № 2 від 09 жовтня 2006 року до кредитного договору від 03 жовтня 2006 року, виконані не ОСОБА_4 та їй не належать. Враховуючи те, що наслідком порушення ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором є пред'явлення позову про стягнення заборгованості, в тому числі й до нього, як до поручителя, та примусова реалізація майна для забезпечення такого стягнення, вважає, що має місце порушення його майнових прав, у зв'язку з чим просив визнати такий кредитний договір недійсним у судовому порядку.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, укладений між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки наявним у справі доказам, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги звертає увагу на безпідставність висновків суду в частині недоведеності банком належності підпису позичальника в кредитному договорі та додатках до нього відповідачу ОСОБА_4 з посиланням на невиконання позивачем ухвали суду про витребування документів для проведення призначеної в даній справі експертизи, оскільки судом не дано належної оцінки наявному в матеріалах справи такому, що набрало законної сили та не оскаржувалося відповідачами, рішенню Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.03.2010 року в справі № 2-374/2010 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року, яким було встановлено факт укладення кредитного договору ОСОБА_4 й останньою з урахуванням визнання нею позову такий не заперечувався.

Також вважає, що судом не дано належної оцінки такому, що набрало законної сили й не оскаржувалось відповідачами рішенню Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.05.2011 року в справі № 2-1856/2011, яким за позовом ПАТ "ПриватБанк" стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року.

Звертає увагу й на факт пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності, так як про укладення кредитного договору йому було відомо ще 03.10.2006 року під час підписання договору поруки № 10/06/22МГ, в п.3 якого зазначено про ознайомлення з умовами кредитного договору. Крім цього, ним оскаржувалася ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2011 року про забезпечення позову в справі № 2-1856/2011 за позовом Банку до ОСОБА_4, ОСОБА_2І про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2006 року, а тому позивач, будучи ознайомленим з матеріалами даної справи ще в 2011 році міг дізнатися, що підпис в кредитному договорі належить не позичальнику. Звернувшись до суду лише 23.06.2017 року, ОСОБА_2 пропустив встановлений законом строк позовної давності. Не зважаючи на заявлення представником Банку в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності, останнє було безпідставно проігноровано судом.

На думку апелянта, з урахуванням того, що ОСОБА_2 не є стороною кредитного договору, він не вправі заявляти вимоги про визнання такого недійсним, оскільки договір не оспорюється ні Банком, ні ОСОБА_4

Також, судом не дано належної правової оцінки фактам неодноразового погашення ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, що є доказом як факту укладення сторонами спірного кредитного договору, так і факту отримання коштів ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник відповідача АТ "ПриватБанк" Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 відносно апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. При цьому, представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що в рішенні суду від 29.03.2010 року, ухваленому за результатами розгляду справи № 2-374/2010 помилково встановлено факт укладення кредитного договору № 10/06/22 МГ від 03 жовтня 2006 року між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ "ПриватБанк", а дані відповідачем ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснення при розгляді цієї справи, що відповідно відображені в журналі судового засідання, в частині, що вона не заперечує відносно задоволення позовних вимог, оскільки її чоловік ОСОБА_5 дійсно брав кредит в "Приватбанку" в сумі 26200 доларів США, не можна розцінювати, як факт визнання нею укладення кредитного договору. Звернув увагу й на те, що при ухваленні Кіровським районним судом 24.05.2011 року рішення в справі № 2-1856/2011 не встановлювались обставини підписання кредитного договору відповідачем ОСОБА_4, оскільки під час розгляду цієї справи жоден з відповідачів не був присутнім й відсутні будь-які відомості про отримання ними копії рішення. Крім цього, взаємовиключними вважає аргументи апеляційної скарги АТ "ПриватБанк" щодо застосування строків позовної давності при тому, що апелянтом категорично ігнорувалися вимоги ухвали суду про надання оригіналів документів для проведення експертизи. З посиланням на те, що його довіритель не знав і не міг знати, як саме підписується ОСОБА_4, оскільки не підтримував з нею близьких стосунків, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Банку в частині, що про те, що підпис у договорі належить іншій особі, а не ОСОБА_4, він міг дізнатися ще в 2011 році. Стверджує, що про його порушене право він дізнався лише після категоричного заперечення ОСОБА_4 факту підписання договору, що мало місце в судовому засіданні Гусятинського районного суду 23.05.2017 року. Також, вказав, що факт зазначення ОСОБА_2 в договорі поруки про ознайомлення з умовами кредитного договору не свідчить про те, що позивач був присутнім при підписанні договору кредиту і особисто бачив, що такий підписувала ОСОБА_4 Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з урахуванням наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежності в оспорюваному кредитному договорі від 3 жовтня 2006 року та додатках до нього підписів в графі «позичальник» відповідачу ОСОБА_4 з підстав, що позивачем не виконано ухвалу суду та не надано необхідні оригінали документів для проведення судової почеркознавчої експертизи, а також, - з того, що внаслідок непідписання відповідачем ОСОБА_4 кредитного договору та додатків має місце порушення майнових прав позивача, як поручителя за цим кредитним договором.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, беручи до уваги наступне.

Так, судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії укладеного кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року ПАТ КБ "Приватбанк" за наявності вільних грошових коштів зобов'язується видати позичальнику ОСОБА_4 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 26200 доларів США окремими траншами на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит і сплатити відсотки згідно Графіків погашення кредиту та відсотки, які оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни. Кредит надається на споживчі цілі з кінцевим терміном погашення 3 жовтня 2011 року включно. (а.с.7-8).

Таким, що набрало законної сили рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 року в справі № 2-1856/11, частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року, зокрема, стягнуто з позичальника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_2 100 829,14 грн., що еквівалентно 12 246,07 дол. США (а.с.9-10).

В даний час на розгляді Гусятинського районного суду перебуває цивільна справа № 596/379/16-ц за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 578,69 дол. США. та зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання поруки припиненою, в ході розгляду якої відповідачем ОСОБА_4 у судовому засіданні 23 травня 2017 року заперечувався факт підписання нею договору кредиту № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року (а.с.123).

Заперечуючи факт підписання позичальником ОСОБА_4 вищевказаного кредитного договору, позивач ОСОБА_2 просив призначити в даній справі судову почеркознавчу експертизу (а.с.5, 68-69).

Ухвалами Гусятинського районного суду від 6 жовтня 2017 року, від 28 грудня 2017 року в АТ КБ "Приватбанк" витребовувався оригінал кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року та призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с.36, 68).

Оригінал оспорюваного кредитного договору на вимогу суду не був банком наданий.

06.03.2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта № 19/120-1439 від 27.02.2018 року, відповідно до якого виконання призначеної судової почеркознавчої експертизи призупинено до надання оригіналу кредитного договору (а.с. 79-80).

Листом № 596/979/17/1734/18 від 20.03.2018 року про вимогу експерта судом повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 82, 86, 87), проте протягом визначеного експертом строку відповідачем не надано необхідних матеріалів для дослідження експертом.

30 травня 2018 року судовий експерт Тернопільського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_8 повідомила про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи за відсутності оригіналу кредитного договору № 10/06/22 МГ від 3 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приват Банк» з додатками до нього (а.с.89-95).

Представником АТ КБ "Приватбанк" Рокетською С.В. в суді першої інстанції заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності.

У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи чи інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.3 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч.2 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 82 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування, й зокрема ч.4 цієї статті передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи рішення про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи на предмет належності підписів позичальника відповідачу ОСОБА_4 у кредитному договорі та додатках до нього, суд першої інстанції не врахував положень процесуального закону, передбачених ч.4 ст.82 ЦПК й не дав відповідної правової оцінки такому, що набрало законної сили рішенню Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 року в цивільній справі № 2-1856/11 про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року в користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9-10), яким встановлено факт укладення 03.10.2006 року кредитного договору № 10/06/22МГ між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами, що мають значення для справи, які в повному обсязі встановлені не були.

Так, в ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що не зважаючи на заперечення відповідачем ОСОБА_4 факту підписання нею кредитного договору, такий нею не оскаржувався з причини, що кредит у вказаній в договорі сумі фактично був отриманий її чоловіком ОСОБА_5, з яким на час його (кредиту) видачі вона перебувала в шлюбі.

Також, як вбачається зі змісту вищевказаного рішення суду (а.с.9), і відповідачу ОСОБА_4, і відповідачу ОСОБА_2 було відомо про розгляд справи Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (що стверджується наявними у справі поштовими повідомлення про отримання судових повісток завчасно), однак із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним у даній справі відповідач ОСОБА_4 не зверталася, як не зверталася з таким позовом і в подальшому.

Крім цього, відповідач ОСОБА_4 пояснила, що їй було відомо й про розгляд 23.03.2010 року Гусятинським районним судом справи за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідачами в якій були вона та її тепер вже колишній чоловік ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором, а також вона була присутня при примусовому виконанні державним виконавцем даного рішення, в ході якого було звернуто стягнення на належні на праві власності її чоловіку транспортні засоби, однак вказаного рішення вона також не оспорювала з підстав, що факт отримання її чоловіком коштів за кредитним договором нею не заперечувався.

Як вбачається з долученого до апеляційної скарги такого, що набрало законної сили рішення Гусятинського районного суду від 29.03.2010 року в справі № 2-374/2010 за позовом ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про передачу майна в заклад шляхом вилучення та звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який судом задоволено в повному обсязі, в даній справі також встановлено факт укладення 03.10.2006 року кредитного договору № 10/06/22МG між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 (а.с.149-151).

Даючи пояснення в ході розгляду справи апеляційним судом представник позивача - адвокат ОСОБА_3 вказав, що його довіритель ОСОБА_2 на прохання чоловіка позивача ОСОБА_5, який на час укладення договору поруки був його безпосереднім керівником, дійсно поручався за виконання кредитних зобов'язань його дружиною ОСОБА_4

Беручи до уваги перелічені вище обставини, й зокрема, встановлений такими, що набрали законної сили двома судовими рішеннями (в 2010 та 2011 роках) факт укладення кредитного договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_4, який самим позичальником не оспорювався; визнання ОСОБА_2 факту поручительства за кредитними зобов'язаннями дружини свого керівника ОСОБА_5, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до помилкового висновку про недоведеність відповідачем ПАТ "ПриватБанк" факту належності підписів позичальника в кредитному договорі та додатках до нього саме відповідачу ОСОБА_4 з посиланням на ненадання суду необхідних для проведення в даній справі судової почеркознавчої експертизи оригіналів документів, і як наслідок - про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним за позовом поручителя ОСОБА_2

Враховуючи також, що згідно вимог ст.109 ЦПК України визнання чи відмова у визнанні певного факту судом за умови ухилення сторони в справі від проведення експертизи є правом, а не обов'язком суду, й достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК), то беручи до уваги встановлені в ході розгляду даної справи обставини та наявні на їх підтвердження докази, про які згадувалось вище, колегія суддів вважає, що проведення почеркознавчої експертизи саме в цій справі не могло мати вирішального значення, а тому сам по собі факт ухилення Банку від проведення такої, в той час, коли самим позичальником договір кредиту не оспорювався, не мав вирішального значення для того, щоб зробити висновок про порушення прав поручителя ОСОБА_2

Не може погодитися колегія суддів і з висновками суду першої інстанції в частині наявності порушення прав ОСОБА_2, за захистом яких він звернувся до суду з посиланням на те, що у випадку порушення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором Банк пред'явить до нього майнові вимоги про стягнення певної суми заборгованості та про примусову реалізацію майна для забезпечення такого стягнення, оскільки вже існує таке, що набрало законної сили рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 року в справі № 2-1856/11 про солідарне стягнення існуючої станом на 24.12.2010 року заборгованості, в тому числі й з поручителя ОСОБА_2, яке ним не оскаржено, а тому стягувати повторно заборгованість за вказаний період будь-які правові підстави відсутні. Що стосується заборгованості, що залишилася не стягнутою даним рішенням (за період з 25.12.2010 року до 03.10.2011 року (кінцевого терміну повернення усієї суми заборгованості), то з урахуванням вимог закону, що визначають підстави припинення поруки, відсутні правові підстави вважати, що в майбутньому матиме місце порушення прав поручителя в частині стягнення з нього будь-якої заборгованості за вказаний період.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не можна вважати законним і обгрунтованим, а тому таке підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом своєї постанови про відмову в задоволенні даного позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" в частині пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням відсутності правових підстав вважати права позивача порушеними.

Заперечення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 в частині помилковості встановлення судом у рішенні від 29.03.2010 року, ухваленому за результатами розгляду справи № 2-374/2010, факту укладення кредитного договору № 10/06/22 МГ від 03 жовтня 2006 року між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ "ПриватБанк" з посиланням на відображені в журналі судового засідання пояснення відповідача ОСОБА_4 при розгляді цієї справи (які полягали в тому, що вона не заперечує відносно задоволення позовних вимог, оскільки її чоловік ОСОБА_5 дійсно брав кредит в "Приватбанку" в сумі 26200 доларів США) та які не можна розцінювати, як факт визнання нею укладення кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що спростовуються змістом вищезгаданого рішення суду, яке відповідачем ОСОБА_4 не оскаржувалося.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й заперечення представника позивача в частині, що при ухваленні Кіровським районним судом 24.05.2011 року рішення в справі № 2-1856/2011 не встановлювались обставини підписання кредитного договору відповідачем ОСОБА_4 з підстав, що під час розгляду цієї справи жоден з відповідачів не був присутнім й відсутні будь-які відомості про отримання ними копії рішення, оскільки встановлена законом презумпція правомірності правочину не спростована (позичальник ОСОБА_4, заперечуючи через шість років після ухвалення даного рішення факт підписання нею кредитного договору, з відповідним позовом про визнання такого недійсним не зверталася, як і не зверталася з відповідним зустрічним позовом у справі, що розглядалася Кіровським райсудом м.Дніпропетровська, будучи ознайомленою про розгляд останньої).

Керуючись ст.ст.35 ч.1; 81 ч.1; 82 ч.4; 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.1, 3, 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ч.ч.1, 2; 384 ч.1; 389 ч.1 п.1; 390 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати, пов'язані з переглядом справи в апеляційному порядку в розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 15 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи