Справа № 182/4847/17
Провадження № 2/0182/460/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на наступне.

З відповідачем по справі вона була одружена з 08.02.1992 року, але шлюб було розірвано 18.08.2015 року відділом РАЦС по м.Нікополю за актовим записом № 81. Від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Угода про поділ спільного нерухомого майна між нею з відповідачем не досягнута, тому змушена розв'язати це питання в судовому порядку. В 1994 році вони, проживаючи родиною у складі трьох членів сім'ї (вона, відповідач і їх дочка третя особа по справі), приїхали в м.Нікополь, працевлаштувалися і стали проживати в квартирі її мами по вул.Каштанова, 56/19 у м.Нікополі, зареєструвавшись за даною адресою з 02.06.1994 року. Оскільки мамина квартира була маленькою, рідний брат мами ОСОБА_7 надав їм свою однокімнатну (спадкову) квартиру по вул.Малиновського, 2/1-129 у м.Нікополі, у якій вони проживали родиною з червня 1997 року. У цій квартирі вони жили до кінця 2006 року. Відповідач за місцем своєї роботи став на квартирний облік і, згідно виписки із протоколу № 38 від 27.01.2004 року спільного засідання адміністрації та профкому КрМЕС, відповідачеві виділили двокімнатну квартиру № 25, загальною площею 45,2 кв.м. (у тому числі, 37,1 кв.м. - житлової площі), розміщеної на 4-поверсі 5-ти поверхового будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова. На цю квартиру їм було видано ордер на житлове приміщення, згідно рішення виконкому № 174 від 31.03.2004 року. 20.04.2004 року вони втрьох були зареєстровані в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 (але залишились проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2/1-129, тому що дочка навчалася в СШ №13 м.Нікополя). 06.07.2004 року зазначена квартира була приватизована на всіх членів їх родини і їм було видано в КП «Нікопольське МЖЗУ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно (АДРЕСА_2) на підставі розпорядження 7898-1 від 27.06.2004 року, що підтверджується зазначеним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП МБТІ від 10.08.2004 року. 09.09.2004 року ними була продана зазначена квартира, що підтверджується договором купівлі - продажу, реєстр.№ 3292. На період продажу квартири та після її продажу й до придбання нової квартири в 2005 році, всі вони були зареєстровані й проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3/1-129 у м.Нікополі (за згодою її рідного дядька ОСОБА_7, який на період продажу квартири по вул.Добролюбова, 21/2-25 у м.Нікополі подарував їм зазначену квартиру АДРЕСА_3, оформивши 18.08.2004 року договір дарування на їх малолітню доньку. В 2012 році ця однокімнатна квартира була продана відповідачем і гроші від продажу квартири були віддані рідному дядькові ОСОБА_7 й трьом його рідним брату та сестрам. Проживання в зазначених вище квартирах підтверджується довідками з місця проживання, актом, договорами купівлі - продажу, договором дарування. Як зазначалося вище, в 2005 році на родину із трьох осіб ними була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_4 (нині вул.ОСОБА_4) в м.Нікополі за договором купівлі - продажу (ВСМ № 471033) від 08.09.2005 року, зареєстрована на ім'я відповідача. В даній квартирі вони всі (утрьох) зареєстровані дотепер, іншого житла в кожного з них немає. Вважає, що кожний з них має право на зазначену квартиру, і вона повинна належати їм в рівних частках по 1/3 частині кожному, оскільки інтереси дочки також повинні бути враховані при поділі квартири між ними. Згідно зі ст.60 СК України, майно, придбане родиною під час зареєстрованого шлюбу, належить чоловікові, дружині на праві загальної спільної власності. Однак, за рішенням суду доля співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд може відступити від принципу рівності часток подружжя при обставинах, що мають істотне значення, виходячи з положень п.2 ст.372 ЦК України. За таких обставин звернулась до суду.

Третя особа також надала до суду позов, в якому посилається на те, що відповідачі по справі - її батьки. Дійсно, в 1994 році їх родина, після переїзду в м.Нікополь, проживала у квартирі її бабусі по вул.Каштановій, 56/19 у м.Нікополі, де вони всі були зареєстровані з 02.06.1994 року. Потім рідний брат бабусі ОСОБА_7 надав їх сімї свою однокімнатну (спадкову) квартиру по вул.Малиновського, 2/1-129 у м.Нікополі, в якій вона проживала з батьками з червня 1997 року до кінця 2006 року. Її батько за місцем своєї роботи став на квартирний облік і, згідно виписки із протоколу № 38 від 27.01.2004 року спільного засідання адміністрації й профкому КрМЕС, йому було виділено двокімнатну квартиру № 25 (загальною площею 45,2 кв.м; у тому числі, 37,1 кв.м. - житлової площі), розміщеної на 4-поверсі 5-ти поверхового будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова в м.Нікополі. Ордер на вказану квартиру було видано батькові на родину з 3 осіб, згідно рішення виконкому № 174 від 31.03.2004 року. 20.04.2004 року всі вони були зареєстровані в зазначеній квартирі, але проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2/1-129, оскільки вона навчалася в СШ №13 м.Нікополя. 06.07.2004 року зазначена квартира була приватизована на всіх членів їх родини, про що їм було видано в КП «Нікопольське МЖЗУ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі розпорядження 7898-1 від 27.06.2004 року, що підтверджується зазначеним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно й випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП НМБТІ від 10.08.2004 року. 09.09.2004 року батьками була продана зазначена квартира, що підтверджується договором купівлі - продажу, реєстр.№ 3292. На час продажу квартири вони були зареєстровані й проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3/1-129 у м.Нікополі, яку дядько подарував їй, оформивши 18.08.2004 року договір дарування. Згодом ця однокімнатна квартира в 2012 році була продана батьком і гроші від продажу квартири були віддані рідному брату бабусі ОСОБА_7 й трьом його родичам - рідному брату і сестрам (так як їх родині вказана вище квартира була надана тимчасово для розвязання їх житлових проблем). В 2005 році на родину з трьох осіб батьками була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_4 (нині вул.ОСОБА_4) в м.Нікополі за договором купівлі - продажу ВСМ № 471033 від 08.09.2005 року та оформлена на ім'я батька. В даній квартирі вони втрьох зареєстровані дотепер, іншого житла в кожного з них немає. Тому вона вважає, що кожний з них має право на зазначену квартиру, і вона повинна належати їм в рівних частках по 1/3 частині кожному, так як її інтереси також повинні бути враховані при поділі житлової площі між ними. За таких обставин звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягала, позов третьої особи по справі визнала. Суду пояснила, що її дядько на її прохання подарував їх з відповідачем доньці свою спадкову квартиру по вул.Малиновського в м.Нікополі, де вони фактично проживали сімєю, щоб вони могли продати свою квартиру по вул.Добролюбова в м.Нікополі. Бо інакше опікунська рада не надавала їм дозвіл на продаж квартири. ОСОБА_8 їх донька навчається в Німеччині в університеті, не заміжня. Чи повернеться в Україну не знає.

15.11.2018 року позивачка ОСОБА_1 надала на адресу суду заяву, в якій, керуючись п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, зазначила, що визнає позов ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 (колишня Головко) в м.Нікополі. І як позивач за первісним позовом, частково відмовляється від 1/6 частини квартири АДРЕСА_6 (колишня Головко) і просить визнати за нею право власності на 1/3 частини вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивачки та третьої особи категорично заперечував, посилаючись на свої письмові заперечення, в яких вказував на те, що, дійсно, з 08.02.1992 року по 18.08.2015 року він перебував в шлюбі з ОСОБА_1 Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 (колишня Головко) в м.Нікополі. Дана квартира має статус спільної сумісної власності подружжя. Тому їх частки майна подружжя повинні бути рівними, а саме по ? частині вказаної вище квартири. У доньки на спірну квартиру права не виникає. Тому просить відмовити в позові в повному обсязі і позивачці, і відповідачці. На запитання головуючого по справі відповів, що договір дарування дядькової квартири на їх доньку був оформлений для того, щоб ОСОБА_9 опіки та піклування дозволив їм продаж квартири по вул.Добролюбова, де в доньки була в праві власності 1/3 частка квартири. Тобто, він знає, що договір дарування квартири по вул.Малиновського був фіктивним, щоб обійти ОСОБА_9 опіки та піклування. Після продажу квартири АДРЕСА_8, їх донька не отримала жодної копійки. Всі гроші були віддані родичам дружини, бо саме за такої умови дядько дружини зробив договір дарування. Він розуміє, що фактично, вони з дружиною позбавили свою доньку права власності, яке вона мала, будучи власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_9, але наполягає на визнанні за ним права власності на ? частину квартири № 7 по вул.Світла (колишня Головко), 11.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечував. Суду пояснив, що квартира була куплена подружжям, тому їх частки з дружиною повинні бути рівними, тобто по ? частині вказаної вище квартири.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав. Суду пояснив, що квартира АДРЕСА_9 була надана відповідачу по справі ОСОБА_2 на сімю з трьох осіб, в тому числі, й на доньку його довірительку ОСОБА_5 Пізніше дана квартира була приватизована всіма членами сімї ОСОБА_5 і ОСОБА_5 отримала право власності на 1/3 частину вказаної квартири. Однак, сімя ОСОБА_5 фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки ОСОБА_5 навчалась в СШ № 13. Дана квартира належала на праві приватної власності дядькові позивачки за первісним позовом. Оскільки в квартирі по вул.Добролюбова подружжя ОСОБА_5 не проживало і не збиралось проживати, її було вирішено продати і, щоб поліпшити свої житлові умови, купити іншу квартиру. ОСОБА_9 опіки та піклування, яке захищає інтереси дітей, поставило вимогу забезпечити житлом малолітню ОСОБА_5. Для цього на сімейній раді, оскільки бабуся ОСОБА_5 не забажала подарувати частину своєї квартири (де одразу після приїзду подружжя ОСОБА_5 до Нікополя вони проживали) № 19 по вул.Каштановій, 56 в м.Нікополі онуці ОСОБА_5, було вирішено оформити фіктивний договір дарування квартири АДРЕСА_8 на ОСОБА_5. А потім, після купівлі квартири подружжям ОСОБА_1, продати квартиру на вул.Малиновського і гроші віддати родичам дружини. Що й було зроблено. Коли було оформлено вищевказаний договір дарування на ОСОБА_5, ОСОБА_9 опіки та піклування надав свою згоду на продаж квартири по вул.Добролюбова, і ОСОБА_1 дану квартиру було продано, а куплено квартиру № 7 по вул.Головка (нині ОСОБА_4), 11 в м.Нікополі. Після купівлі квартири по вул.Головко, квартира по вул.Малиновського була продана і гроші віддані родичам позивачки за первісним позовом. ОСОБА_10, ні позивачка за первісним позовом не отримали жодної копійки з продажу квартири по вул.Малиновського. Натомість, нова квартира (по вул.Головко, 11-7) зараз вважається набутою в шлюбі і відповідач претендує на половину вказаної квартири, зовсім забувши, що разом з дружиною вони, виступаючи гарантами та захисниками прав неповнолітньої ОСОБА_10 перед ОСОБА_9 опіки та піклування, фактично позбавили свою доньку права власності. Вважає, що, якщо батьки, які повинні захищати інтереси рідної доньки, фактично позбавили її права власності на житло, то поновити ОСОБА_10 в її правах і фактично захистити її від несправедливості може лише суд. Тому просить суд визнати за його довірителькою право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_10. ОСОБА_8 навчається в аспірантурі в Німеччині, але подальшої своєї долі не знає. Скоріш за все, вона повернеться на Батьківщину.

Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до положень ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.02.1992 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1, який 18.08.2015 року було розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КИ № 215451 від 18.08.2015 року (а.с.28). В 1994 році родина ОСОБА_1 переїхала в м.Нікополь та тимчасово проживала у квартирі матері позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 по вул.Каштановій, 56/19 у м.Нікополі, де сторони по справі були зареєстровані з 02.06.1994 року (а.с.41). Потім рідний дядько позивачки за первісним позовом ОСОБА_7 надав сімї ОСОБА_1 для тимчасового проживання свою спадкову однокімнатну квартиру по вул.Малиновського, 2/1-129 у м.Нікополі, в якій сторони по справі проживали з червня 1997 року до кінця 2006 року (а.с.42). Згідно виписки з протоколу № 38 від 27.01.2004 року спільного засідання адміністрації й профкому КрМЕС, відповідачу ОСОБА_2 було виділено двокімнатну квартиру № 25 (загальною площею 45,2 кв.м; у тому числі, 37,1 кв.м. - житлової площі), розміщеної на 4-поверсі 5-ти поверхового будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова в м.Нікополі (а.с.32). Ордер на вказану квартиру було видано ОСОБА_2 на сімю з 3 осіб, згідно рішення виконкому № 174 від 31.03.2004 року (а.с.33). 20.04.2004 року сторони по справі були зареєстровані в зазначеній квартирі (а.с.45-47), але фактично залишились проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2/1-129, оскільки ОСОБА_5 навчалася в СШ №13 м.Нікополя, яка була розташована поблизу будинку, де мешкали ОСОБА_5. 06.07.2004 року квартира № 25 в будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова в м.Нікополі була приватизована на всіх членів родини ОСОБА_5, про що їм було видано в КП «Нікопольське МЖЗУ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі розпорядження 7898-1 від 27.06.2004 року, що підтверджується зазначеним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно й випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП НМБТІ від 10.08.2004 року (а.с.34-36). 18.08.2004 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 квартиру по вул.Малиновського, 2/1-129 у м.Нікополі (а.с.43), оскільки подружжям ОСОБА_5 було вирішено продати квартиру № 25 в будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова в м.Нікополі, а умовою продажу квартири стала вимога ОСОБА_9 опіки та піклування забезпечити ОСОБА_5 рівнозначним за площею житлом. 26.08.2004 року Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 456/13 було дозволено продаж приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_11 гр.ОСОБА_2 від імені малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, за умови оформлення на її імя рівнозначного за площею житла (а.с.70). В цьому ж, 2004 роціАДРЕСА_12 в будинку № 21 корпус 2 по вул.Добролюбова в м.Нікополі була продана подружжям ОСОБА_5 і придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_4 (нині вул.ОСОБА_4) в м.Нікополі за договором купівлі - продажу ВСМ № 471033 від 08.09.2005 року (а.с.21). Дана квартира була оформлена на ОСОБА_2 (а.с.21-22). У спірній квартирі сторони по справі зареєстровані й дотепер, іншого житла в кожного з них немає.

Тому суд вважає, що кожна із сторін по справі має право на зазначену квартиру, і вона повинна належати сторонам по справі в рівних частках по 1/3 частині кожному, так як інтереси третьої особи ОСОБА_5 були грубо порушені при продажі та купівлі житла.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 (колишня вул.Головко) в м.Нікополі.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 (колишня вул.Головко) в м.Нікополі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 (колишня вул.Головко) в м.Нікополі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_11