ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/579/18
Провадження № 22-ц/4820/216/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 14 червня 2013 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити йому проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_4 не виконав обов'язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 48 670 грн 86 коп., яка складається з 1 997 грн 26 коп. неповернутого кредиту, 40 132 грн 53 коп. процентів, 3 747 грн 22 коп. пені, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 293 грн 85 коп. - штрафу (процентна складова).

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 48 670 грн 86 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності. Також суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача штрафу відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони уклали кредитний договір у формі договору приєднання, умови якого містяться у стандартній формі - Умовах та правилах надання банківських послуг. ОСОБА_4 погодився з умовами кредитування та прийняв їх, що засвідчено його підписом у відповідній заяві. Відповідач не виконав зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, а тому банк справі стягнути з нього вищевказану заборгованість.

Також АТ КБ «Приватбанк» вказало в апеляційній скарзі, що суд помилково дійшов висновку про сплив позовної давності. Зокрема, банк зазначив, що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. На час звернення банку з позовом до суду термін дії одержаної ОСОБА_4 платіжної картки не сплив, а тому висновок суду про закінчення позовної давності не відповідає вимогам закону.

ОСОБА_4 не подав відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст. 259 ЦК України), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив положення ст.ст. 261, 267, 526 ЦК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням судом норм матеріального права рішення суду про відмову у стягненні неповернутого кредиту, процентів і пені підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 14 червня 2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних. При цьому банк видав ОСОБА_4 платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_2 (строк дії картки до липня 2017 року) та перерахував кредитні кошти на картковий рахунок.

27 червня 2014 року ОСОБА_4 одержав нову платіжну картку НОМЕР_3 (строк дії картки до квітня 2018 року).

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом правління АТ КБ «Приватбанк» від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (далі - Умови і Правила), які разом із заявою від 14 червня 2013 року, Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Укладаючи цей договір, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 визначили право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунку (п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил).

АТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_4 кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн.

ОСОБА_4 зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

Банк змінював процентну ставку: з 1 вересня 2014 року до 2,9% на місяць, з 1 квітня 2015 року до 3,6% на місяць.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. У разі порушення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень останній вправі змінити умови кредиту, встановити термін повернення кредиту на 91 день з моменту порушення зобов'язання та вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі (п.п. 1.1.7.12, 2.1.1.4.6 Умов та Правил).

При виникненні прострочених зобов'язань на 100 грн і більше відповідач повинний був щомісячно сплачувати банку пеню, що розраховується з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту + 50 грн одноразово (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил). З 1 листопада 2013 року щомісячний розмір пені становив: за прострочення платежу на один місяць - 50 грн, за прострочення платежу на два і більше місяців - 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів (п.п. 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил).

Всього ОСОБА_4 одержав у позивача 1 997 грн 26 коп. кредитних коштів.

Станом на 31 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становила 42 129 грн 79 коп., з яких неповернутий кредит - 1 997 грн 26 коп., проценти - 40 132 грн 53 коп. Крім того, банк нарахував неустойку: 3 747 грн 22 коп. пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 2 293 грн 85 коп. штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором.

ОСОБА_4 визнав цю обставину в суді.

Умови кредитного договору (а.с. 8-33), надані АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 6) і виписка по рахунку (а.с. 57-61) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 48 670 грн 86 коп.

Розмір заборгованості не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Разом із тим, відмовляючи в позові АТ КБ «Приватбанк» у зв'язку зі спливом позовної давності суд припустився помилки.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою (офертою) про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8). При цьому відповідач підтвердив, що він отримав Пам'ятку клієнта, Тарифи, Умови кредитування та ознайомився з їх змістом під розписку. ОСОБА_4 погодився, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи та Пам'ятка клієнта становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві вказану заяву, ОСОБА_4 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартній формі. Сторони підписали заяву від 14 червня 2013 року (а.с. 8), при цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він обізнаний із Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, та зобов'язується періодично ознайомлюватися з ними.

Отже АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Сторони визнали цю обставину.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В силу ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом п. 2.1.1.12.5 Умов та Правил строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної карти, при цьому кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення. Згідно Тарифів порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості (а.с. 9).

В силу п. 2.1.1.2.11 Умов та Правил строк дії карти вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Аналіз умов кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм дає підстави для висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлені не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_4 мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав ОСОБА_4 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту (строк дії кредитного ліміту).

Отже перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після закінчення строку дії платіжної карти.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав останню картку НОМЕР_3, строк дії якої завершився у квітні 2018 року.

Таким чином, кінцевим строком повернення ОСОБА_4 кредиту у повному обсязі було 30 квітня 2018 року.

Починаючи з серпня 2013 року ОСОБА_4 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, разом із тим, у той період він здійснював періодичні платежі на виконання цього зобов'язання. Останній платіж у розмірі 350 грн ОСОБА_4 вніс 12 січня 2015 року.

ОСОБА_4 вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, а тому перебіг позовної давності перервався. З указаної дати перебіг позовної давності почався заново.

До того ж, ОСОБА_4 приєднався до Умов та Правил, пунктом 1.1.7.31 яких передбачено, що строк позовної давності щодо вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - штрафу, пені, витрат банку становить 50 років.

Отже загальна позовна давність за вимогами АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не сплила.

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є безпідставним у цілому.

При цьому суд правильно виходив з того, що підстави для стягнення з відповідача штрафу відсутні.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Одночасно, пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається.

За таких обставин позов АТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений, а на ОСОБА_4 слід покласти пеню.

На думку апеляційного суду, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково. З ОСОБА_4 на користь банку слід стягнути 45 877 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 1 997 грн 26 коп. неповернутого кредиту, 40 132 грн 53 коп. процентів і 3 747 грн 22 коп. пені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд враховує положення ст. 141 ЦПК України щодо покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 48 670 грн 86 коп. і задоволено на суму 45 877 грн 01 коп., тобто на 94,26% (45877,01х100:48670,86).

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь банку слід стягнути 1 660 грн 86 коп. (1762х94,26%) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 491 грн 29 коп. (2643х94,26%) судового збору за подання апеляційної скарги, а всього - 4 152 грн 15 коп. (1660,86+2491,29).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року в частині відмови в позові про стягнення неповернутого кредиту, процентів і пені скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) 45 877 гривень 01 копійку заборгованості за кредитним договором і 4 152 гривні 15 копійок судового збору, а всього - 50 029 гривень 16 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Кульбаба А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27