АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/473/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану через представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року постановлене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л.

у справі № 757/ 51452/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в травні 2017 року з позовом про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року встановлено, що з вини ОСОБА_2, водія транспортного засобу «Chevrolet» н/з НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода 03 квітня 2015 року в м. Києві - перетині вул. Ризька та вул. Вавілових. Внаслідок ДТП, відбулось пошкодження автомобіля «Рено» н/з НОМЕР_2, у зв'язку з чим власнику вказаного автомобіля було заподіяно матеріальну шкоду, яка була відшкодована позивачем відповідно до умов договору добровільного страхування, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 28.08.2014 року. За договором страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією вказаного наземного транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_2. Вартість відновлювального ремонту відповідно звіту становила 7231, 24 гривни. За умовами договору страхування ними було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 5055, 21 гривни, яку вони з урахуванням положень ст. 993 ЦК України просили стягнути з відповідача та понесені судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року позов було задоволено.

Стягнуто на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» з ОСОБА_2 суму 2 770,14 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Позивач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що з вини ОСОБА_2 водія транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода 03 квітня 2015 року в м. Києві - перетині вул. Ризька та вул. Вавілових, згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відбулось пошкодження автомобіля «Рено» з номерним знаком НОМЕР_2, у зв'язку з чим власнику вказаного автомобіля ( ОСОБА_3.) було заподіяно матеріальну шкоду, яка, зокрема в обсязі 5055, 21 гривни була відшкодована позивачем відповідно до умов договору добровільного страхування, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 28.08.2014 року за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією вказаного наземного транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_2.

Згідно інформації зазначеної в листі МТСБУ від 28.09.2017 року, ними також було виплачено ОСОБА_3 частину відшкодування - в сумі 3 717,58 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначав, що відповідно п.п. 1 п. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проаналізувавши викладені сторонами обставини та матеріали справи, в тому числі копії: постанови суду першої інстанції щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, договору страхування; звіту від 23 травня 2015 року з додатками, яким встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено» з номерним знаком НОМЕР_2, внаслідок вказаної ДТП в сумі 7231,24 грн.; страхового акту з додатками та платіжного доручення на вказану суму, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт зазначав, крім іншого про те, що законодавством за договором обов'язкового страхування встановлено обов'язок для особи винної у завданні шкоди транспортному засобу в наслідок ДТП, відновити його до того ж стану, в якому він знаходився до дорожньо-транспортної пригоди, а не поліпшувати його, в тому числі його товарний вигляд. Відтак, усі доводи на які посилається позивач у позовній заяві як підставу своїх вимог, в тому числі і на положення статей ЦК України, не відповідають дійсним обставинам справи та не можуть застосовуватись під час вирішення даного спору. Адже спеціальним Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів», чітко визначено порядок врегулювання спорів, що виникають з таких правовідносин. Відповідно до якого, МТСБУ в повному обсязі виконано обов'язок по відшкодуванню завданої відповідачем шкоди. Наголошуючи на тому, що з наявної в матеріалах справи копії посвідчення НОМЕР_3 від 26.03.1996 вбачається, що відповідач є учасником бойових дій, а відтак згідно п.п. «г» п.41.1 ст. 41 та п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів», звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є вказані особи проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України. Представник апелянта вказував на те, що під час вирішення справи та прийняття рішення судом було залишено поза увагою зазначені вище норми законодавства.

Колегія суддів вважає, що відповідачем при подачі апеляційної скарги не взято до уваги загальні підстави та особливості відшкодування шкоди завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР (зі змінами та доповненнями) встановлено види обов'язкового страхування, одним з яких є - страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-15 від 01.07.2004 (зі змінами та доповненнями) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров'ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ, у випадках передбачених Законом.

Пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно рішення Конституційного Суду № 7-рп/2014 ( v007p710-14 ) від 23.12.2014 року по справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи особисто керують та володіють як на праві власності так і на будь-якій іншій правовій підставі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є ветеран війни - учасник бойових дій, відповідно до посвідчення безтермінового і дійсного на всій території України виданого 26.03.1996 року серії НОМЕР_3.

Відтак МТСБУ здійснює виплату страхового відшкодування за відповідача лише за дії Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У той же час між ОСОБА_3 та ТДВ „Експрес Страхування" 28.08.2014 року було укладено договір добровільного, а не обов'язкового страхування автомобіля. Тому право вимоги до відповідача має місце на загальних підставах.

У ході розгляду справи було встановлено, що страховою компанією позивача на користь ОСОБА_3 за наявності звіту № 1168 -1 від 23.05.2015 року про вартість відновлювального ремонту на суму 7231, 24 гривни фактично було сплачено останньому виплату страхового відшкодування за двома платіжними дорученнями на суму 2770, 14 + 2285,07 = 5055, 21 гривни.

За відсутності доказів на підтвердження понесення ОСОБА_3 фактичних витрат по відновлюванню застрахованого автомобіля на суму 7231,24 гривни, позивач мав право регресної вимоги на суму фактично сплаченого ним страхового відшкодування - 5055, 21 гривна. Так як у відповідності до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи відповідальної за завдані збитки.

МТСБУ згідно звернення ОСОБА_3 та беручи до уваги п.п."г" п. 41.1 ст. 41 та п.13.1 ст. 13 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" провело розрахунок та здійснило виплату останньому страхового відшкодування в розмірі 3717, 58 гривень внаслідок ДТП яка мала місце 06.04.2015 року за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оцінка правомірності дій ОСОБА_3 щодо його звернення до МТСБУ за наявності укладеного між ним та позивачем договору добровільного страхування та відсутності доказів його виконання позивачем, судом апеляційної інстанції не надається з підстав того, що ОСОБА_3 не є учасником справи.

Враховуючи, що МТСБУ за зобов'язанням ОСОБА_2 здійснила виплату лише 3717, 58 гривень у той час як страховою компанією було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 5055, 21 гривни, то до стягнення з відповідача підлягала сума - 1237, 63 гривни.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення підлягає зміні, а саме зменшенню розміру суми страхового відшкодування яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача з 2770 гривень до 1237, 63 гривни з підстав зазначених вище.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 381 -383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 -У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У 111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 поданою через представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року змінити в частині визначеної судом суми, що підлягала стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Експрес страхування», зменшивши її з 2770 ( дві тисячі сімсот сімдесят гривень ) до 1237, 63 (однієї тисячі двісті тридцяти семи гривень шістдесяти трьох копійок).

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: