Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 385/1126/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І. В.>
№ провадження 22-ц/781/382/18 Доповідач Єгорова> С.> М.>
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.02.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

секретар судового засідання Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_2 та перекладача, який володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 101 від 08 листопада 2014 року. Від шлюбу з відповідачем мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною з інвалідністю по слуху. Дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. У даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з чим не працює.

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, позивач не має можливості сама утримувати малолітню дочку ОСОБА_4

Аліменти на користь інших осіб відповідач не платить, стягнень по виконавчим документам, витрат на інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків відповідач не має. Відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров'я дозволяє працювати, враховуючи інвалідність спільної дитини, позивач просила суд стягнути кошти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Київ, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5. Стягнення розпочати з 16 серпня 2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити частково, визначивши аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття ОСОБА_4. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд формально віднісся до встановлення всіх істотних обставин справи, що мають значення для вирішення спору, поверхнево розглянув дану справу та прийшов до передчасного висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі, присудив до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, не враховано матеріального становища платника аліментів, стан його здоров'я, місячний дохід, наявність боргових зобов'язань, у зв'язку з чим, завищено розмір аліментів. Відповідач просить звернути увагу, що зокрема, з нього, як боржника, проводяться стягнення на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року у справі №755/7257/14-ц. Крім того, з 24.12.2015 року до 24.04.2021 року (24 числа кожного місяця) стягується 400 грн. відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості № К4В-14626257 від 23.12.2015 року, укладеного між ним та ТОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал». Також, судом першої інстанції не враховано того факту, що він проживає разом із матір'ю, яка є пенсіонером, та потребує допомоги та догляду, сам є інвалідом 3 групи з дитинства, що створює значні перешкоди в можливості високооплачуваного працевлаштування та належного грошового забезпечення. Допомогу, яку отримує від держави - пенсію у зв'язку з інвалідністю, вважає основним та постійним видом доходу.

Також судом не враховано матеріального становища дитини та позивача, отримання у зв'язку з інвалідністю допомоги від держави у розмірі 1406 грн. (пенсію), допомогу по втраті годувальника у розмірі близько 1200 грн., одноразової допомоги при народженні дочки у розмірі 12000 грн. та щомісячної виплати у розмірі 850 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Дочка ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю по слуху, у зв'язку з чим отримує допомогу від держави у розмірі 1400 грн. Відповідач вважає, що дохід позивача в значні рази перевищує його місячний дохід.

Позивач надала апеляційному суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ) передбачено, що неявка сторін та інших осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши пояснення відповідача, який брав участь в судовому засіданні за допомогою перекладача, який володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими, ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, які частково підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів і стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу); представника позивача ОСОБА_8, яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: и мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи позов суд встановив і правильно виходив з того, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, тому згідно ст.180 Сімейного кодексу України зобов'язаний її утримувати до досягнення повноліття. Аліменти повинні бути стягнуті в частці від доходу (прибутку) відповідача, оскільки позивач заявила такі вимоги, а відповідач не заперечує проти такого виду стягнення аліментів та має стабільний дохід.

Визначаючи розмір аліментів послався на норми ст.182 СК України, згідно враховується стан здоров'я дитини, і у зв'язку з тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, хворіє, є дитиною з інвалідністю по слуху та потребує кошти на лікування, погодився з позивачем та вважав за необхідне стягувати аліменти з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині розміру аліментів на дитину, з огляду на таке.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, виданого 08.11.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Гайворонського РУЮ у Кіровоградській області (а.с.4).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.5).

Малолітня ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю по слуху, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_3 (а.с.6).

Згідно копії довідки серія МСЕ №085066 ОСОБА_3 також є особою з інвалідністю третьої групи (а.с.7).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи (а.с.56).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 с.183 СК).

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем в обґрунтування доводів апеляційної скарги надано копію пенсійного посвідчення № на ім'я ОСОБА_2, згідно якого він отримує пенсію по 3 групі інвалідності (а.с.56), копію пенсійного посвідчення НОМЕР_4, виданого на ім'я його матері ОСОБА_9 за віком (а.с.55), копію постанови відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_2 від 28.05.2015 року на підставі виконавчого листа, що виданий 10.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 140000 грн. (а.с.58-59), копію договору про реструктуризацію заборгованості від 22.12.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 щомісяця до 24 числа сплачує по 400 грн. (а.с.61).

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив обставини, на які сторони посилалались в обгрунтування своїх доводів і заперечень та не врахував стан здоров'я відповідача, який є особою з інвалідністю 3 групи, проживає разом з матір'ю пенсіонеркою, яка знаходиться на його утриманні, його матеріальний стан, наявність примусового виконання по стягненню заборгованості в сумі 140 000 грн., щомісячні витрати по боргових зобов'язаннях в сумі 400 грн., отримання пенсії по інвалідності, відсутність доказів про інші доходи, а також майновий стан позивача, яка також є особою з інвалідністю і отримує пенсію по інвалідності 3 групи, допомогу на утримання малолітньої дитини з інвалідністю.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, однак при визначені розміру аліментів не врахував стан здоров'я сторін та їх матеріальне становище, а тому колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів необідно змінити та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття ОСОБА_4, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову.

В частині визначення розміру і порядку сплати судового збору рішення суду відповідає вимогам закону і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2017 року змінити в частині визначеного розміру аліментів.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Київ, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнення розпочати з 16 серпня 2017 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 09.02.2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич