Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 641/3576/16-ц

провадження № 61-1602 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач-товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі судді Ященко С. О. від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Кружиліна О.А., Кіся П.В., Хорошевського О. М., від 31 серпня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання недійсним кредитного договору від 06 травня 2014 року № 405541373.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору від 06 травня 2014 року, відповідач зобов'язався надати їй кредитні кошти у розмірі 13 006,16 грн.

Під час укладення спірного договору відповідачем порушено приписи Закону України «Про захист прав споживачів» та її права як споживача фінансових послуг. Так, внаслідок ненадання відповідачем відомостей, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач була позбавлена необхідної об'єктивної інформації щодо умов отримання та повернення кредиту, зокрема, щодо вартості послуг страхової організації та фактичної річної ставки за користування кредитом. Оскільки під час видачі кредиту були одразу вирахувані послуги страхової кампанії, що склали 1 582,16 грн, вона фактично не отримала кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитним договором.

Відповідач ніяким чином не ознайомив та не роз'яснив їй порядок та умови встановлення відсоткової ставки за кредитом. Фактичний розподіл відповідачем річної відсоткової ставки за кредитом на два різновиди - безпосередньо відсотки за кредитом та щомісячна плата за управління кредитом, є фактом ненадання їй як споживачу необхідної для прийняття рішення про укладення договору інформації.

Крім того, позивача не ознайомлено із загальними умовами надання кредитів, оскільки таких умов ОСОБА_3 не надавалось.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з умовами надання кредиту позивач була ознайомлена в день підписання договору та з червня 2014 року по серпень 2015 року виконувала його умови, свої зобов'язання щодо надання кредиту ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виконало, а доказів на підтвердження заявлених вимог щодо введення відповідачем ОСОБА_3 в оману під час укладання кредитного договору, у зв'язку з чим вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, суду не надано, тому відсутні підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач отримала повну, доступну та вичерпну інформацію щодо надання кредиту, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»), які пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також щодо розміру разової плати за кредитом, щомісячних платежів та витрат на страхування, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_3 у графі «позичальник», при цьому будь-яких застережень з боку позивача кредитний договір не містить, тому підстави для визнання спірного кредитного договору відсутні.

У касаційній скарзі, поданій 19 вересня 2016 року, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року, прийняти нове рішення, яким визнати кредитний договір від 06 травня 2014 року недійсним.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими у розумінні приписів Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання спірного договору недійсним, що співпадає з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6- 3020цс15.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

13 грудня 2016 року позивач подала пояснення у справі щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідач не скористався правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.

12 січня 2018 року справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України зазначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилася ОСОБА_3, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 травня 2014 року між сторонами у справі укладено кредитний договір № 405541373 (далі - кредитний договір), за умовами якого кредитодавець (відповідач) зобов'язався надати кредит позичальнику (позивач) в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та внести плату за кредитом.

Згідно із пунктом 3 кредитного договору до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» з надання фізичним особам кредитів. Всі умови цього договору є істотними.

Відповідно до пункту 4 кредитного договору ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 13006,16 грн строком на 48 місяців із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних, встановлено внесення разової плати за кредитом у розмірі 224 грн та щомісячної плати за кредитом у розмірі 2,69 % від суми кредиту, що становить 349,87 грн.

Додатком до договору є графік платежів, в якому сторони погодили, що загальна сума щомісячного платежу складає 713,87 грн, яка складається з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною відсотковою ставкою, щомісячної плати за кредитом.

У пункті 6 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіка платежів (додаток до договору). Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, одразу після його надання. У разі укладення позичальником договору страхування або договору про надання інших послуг, пов'язаних з наданням кредиту, позичальник несе відповідно до графіка платежів (додаток до договору) витрати на надання зазначених послуг, які справляються за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання.

Загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом керівника ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг». Підписанням цього договору позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів, як невід'ємні умови цього договору. Підписанням цього договору позичальник засвідчує (підтверджує), що один з оригінальних примірників цього договору, включно із загальними умовами з надання кредитів, переданий кредитодавцем позичальникові в день підписання цього договору позичальником (пункти 7, 12 кредитного договору).

Крім того, згідно із пунктом 10 кредитного договору підписанням цього договору позичальник засвідчує (підтверджує), що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які е необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Кредитний договір підписано позивачем, свої зобов'язання щодо надання кредиту позивачу в розмірі 13006,16 грн відповідач виконав, з умовами надання кредиту ОСОБА_3 була ознайомлена в день підписання кредитного договору, з червня 2014 року по серпень 2015 року виконувала його умови.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову через його безпідставність.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення- без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстав для скасування судових рішень немає, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги позивачем не сплачено. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С. П. Штелик