Справа № 199/24/18
УХВАЛА

20.02.2018

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 Меттівича до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Меттівич звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Ухвалою суду від 05 січня 2018 року зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме не містила

Так, частиною ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Утім, позивач, встановлюючи ціну позову 64000 грн., доказів такої вартості майна, суду не надав.

Також позивачем сплачено судовий збір не в повному розмірі.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.9 ст.19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2018 року становить 1762 грн.

Так, позивачем підписано позовну заяву 24.11.2017, сплачено судовий збір 15.12.2017, а подано позов до суду 04.01.2018. При подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. із розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, який діяв до 31 грудня 2017 року.

Оскільки позовну заяву подано до суду 04.01.2018, позивачу необхідно було доплатити судовий збір в розмірі 64 грн. 00 коп. (704,00-640,00).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Водночас, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Позивач не виконав вимоги ст.ст. 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України та не усунув вказані судом недоліки. Заяви чи клопотання про продовження строку для усунення недоліків до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, в строки вказані в ухвалі, позивач не усунув недоліки, що є підставою для повернення його позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 Меттівича до ОСОБА_2 про визнання права власності - повернути позивачеві.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Управлінню державної казначейської служби України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра повернути ОСОБА_1 Меттівичу, сплачений 15 грудня 2017 року судовий збір квитанція №0.0.915962386.1 в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на р/р 0003 отримувач УД КСУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, код отримувача 37989300, МФО 805012, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код платежу 22030001.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Суддя О.Б.Подорець