ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4587/18
Провадження № 2/210/1989/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" жовтня 2018 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд", уточнивши заявлені позовні вимоги у вересні 2018 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі 18484,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 травня 2018 року по 13 серпня 2018 року в розмірі 31543,16 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що з 20.10.2003 року ОСОБА_3 працював на Приватному акціонерному товаристві "Криворіжіндустрбуд" на посаді заступника начальника по перевезенням. 08 травня 2018 року він звільнилася з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На час звільненні ОСОБА_3, станом на 08 травня 2018 року, ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» повинно було виплати позивачу заробітну плату в розмірі 12718,17 гривень, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 12718,17 гривень, однак остаточний розрахунок з позивачем роботодавцем відбувся 13.08.2018 року. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, середній заробіток за весь час затримки розрахунку (середньоденна заробітна плата складає 463,87 грн.), вихідну допомогу при звільненні у розмірі 18487,07 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) учасників по справі.

Вказану ухвалу суду направлено відповідачу.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 04 вересня 2018 року відповідачем отримано ухвала про відкриття провадження від 16 серпня 2018 року та позовна заява з додатками..

Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України та 09 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який був поданий відповідачем з порушенням строків встановлених в ухвалі суду від 16 серпня 2018 року про відкриття провадження, так відповідно до ухвали суду, відповідачу надано строк 15 днів з моменту отримання ухвали суду на надання відзиву на позов, відповідач, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, отримав ухвалу суду про відкриття провадження від 16 серпня 2018 року 04 вересня 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Так, відповідач подав відзив з порушенням встановлено строку, клопотань про поновлення строку на подання відзиву до суду не подавав, у відзиві не зазначає поважності причин пропуску на подання відзиву у встановлений ухвалою строк.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи за наявними матеріалами

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Статтею 1Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року, встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" та 08.05.2018 року ОСОБА_3 було звільнення з підприємства за власним бажанням. (а.с. 9-10)

Відповідно до Постанови старшого державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 20 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 стягнута в повному обсязі у розмірі 12718,17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17.

Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт здійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 09 травня 2018 року по 20 серпня 2018 року.

Згідно ч.1 ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 3ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Згідно з ч. 1ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Наказом № 55-к від 08.05.2018 р. про звільнення, визначено вихідну допомогу ОСОБА_3, в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вихідна допомога у розмірі 18484,07 грн., з розрахунку середньомісячна заробітна плата позивача становила 6161,36 грн. * 3

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).

Позивачем надано до суду розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, відповідно до довідки № 511 від 24.08.2018 року середньоденна заробітна плата позивача становить 463,87 грн. Період прострочення розпочався наступного після звільнення дня, тобто 09 травня 2018 року та включно по 20 серпня 2018 року становить 65 робочих дні, з яких у травні 15 днів, червні - 20 днів, у липні - 22 дні, у серпні - 8 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку ОСОБА_3 за затримку розрахунку при звільненні становить 30151,55 грн., з розрахунку 463,87 грн. х 65 днів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України

Враховуючи характер і тривалість винних дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв*язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" на користь ОСОБА_3 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" про стягнення вихідної дороги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, будинок 10, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у сумі 30151,55 грн. (тридцять тисяч сто пятдесят одна гривня пятдесят пять копійок), вихідну допомогу у розмірі 18484,07 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні сім копійок) та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяч гривень)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, будинок 10, ) на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704, 80грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак