Справа № 161/8709/18
Провадження № 2/161/2661/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представник третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Луцька міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Луцька міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що, він є власником квартири АДРЕСА_1, зокрема, 1/2 частка квартири отримана ним в порядку приватизації державного житлового фонду; ? частки успадкована після смерті матері ОСОБА_10; ? частки набута на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року. На земельній ділянці, де розташована належна йому на праві власності квартира, розташований житловий будинок, який складається з двох квартир: квартири № 1, яка належить йому та квартири № 2, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Земельна ділянка не приватизована та належить до земель комунальної власності. Між сторонами не досягнуто домовленості про порядок користування земельною ділянкою, без якої неможливо її приватизувати. На зазначеній земельній ділянці відповідачі самовільно встановили гаражі, здійснили добудови до житлового будинку, як наслідок, за рахунок цього збільшили площу користування земельною ділянкою. Посилаючись на приписи ст..120 ЗК України, просить встановити порядок користування земельною ділянкою між квартирами № 1 та № 2 в житловому будинку № 6 на вул.Мічуріна в м.Луцьку, виділивши ОСОБА_7, як власнику квартири № 1 в користування земельну ділянку загальною площею 280 кв.м., відповідно до варіанту № 2 та плану № 2 висновку № 12 судової земельно-технічної експертизи від 14.05.2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_11.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в письмовому відзиві та представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що спірні квартири № 1 та № 2 є окремими обєктами права власності, які не перебувають між собою у спільній частковій власності та кожному власнику квартир виділено в натурі їхню частку в спірному будинку, а тому для кожної квартири має виділятись окрема земельна ділянка з земель комунальної власності, яка не буде перебувати у спільній частковій власності між позивачем та відповідачами. До спірних правовідносин слід застосовувати ст..ст.116-118 ЗК України, які передбачають порядок здійснення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться фактично у їх користуванні та задовольняє потреби для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Щодо доданого висновку експерта, то відповідач вважає його таким, що не може братись до уваги, оскільки він розроблений без встановлення фактичного користування земельною ділянкою позивачем та відповідачами, який склався історично на спірній землі. Крім того, висновок експерта складено з рядом порушень.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Представник Луцької міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки дозвіл на користування земельною ділянкою повинен давати власник.

Заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 належить на праві власності квартира № 1 в двоквартирному будинку № 6 по вул. Мічуріна в м.Луцьку, а саме, 1/2 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 10.11.2011 року № 973-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під № 973-р/6 (а.с.4); ? частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 764, вид. 24.11.2015 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_12 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу від 24.11.2015 року (а.с.8-9); ? частки на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частину квартири № 1 в житловому будинку № 6 по вул. Мічуріна в м.Луцьку та визнання права власності на вказану частку за ОСОБА_7, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу від 08.02.2017 року (а.с.11-13).

На підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом з приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради 29.07.2004 року № 634-р, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.08.2004 року (а.с.14).

Земельна ділянка, на якій розташовані спірні обєкти нерухомості, не приватизована та належить до земель комунальної власності Луцької міської ради.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина пята статті 319 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості про порядок користування земельною ділянкою.

З повідомлення виконавчого комітету Луцької міської ради № М-4762-042 від 14.12.2017 року про надання інформації на звернення ОСОБА_7 вбачається, що згідно документів наданих власником квартири № 2 ОСОБА_2 працівникам відділу Держархбудконтролю Луцької міської ради встановлено, що за фактом самочинної реконструкції квартири 03.10.2011 року інспекцією ДАБК у Волинській області складався протокол про порушення та виносилась постанова по справі про адміністративне порушення № 209 від 03.11.2011 року. На даний час самочинно реконструйована квартира в експлуатацію не введена. Крім того, інспекторами департаменту муніципальної варти Луцької міської ради обстежено прибудинкову територію будинку на вул.Мічуріна, 6 та виявлено металевий паркан та два гаражі, які розміщено на території загального користування. На користувача даних конструкцій гр. ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.11.2017 року № 1935-17 за ст.152 КУпАП та видано припис № 0337 з вимогою усунути вказане порушення.

Отже, слід дійти висновку про порушення відповідачами наявного у позивача права на користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 19 постанови ПВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, у справах за позовом учасника спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до висновку № 12, складеного 14.05.2018 року судовим експертом Товариства «Експерт Інвест» ОСОБА_11 (свідоцтво № 1119 від 29.05.2007 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за зверненням ОСОБА_7 запропоновано два варіанти встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою відповідно до часток власників квартир та вимог нормативно-правових актів, які викладені у висновку та зображені на Планах в додатках до висновку.

Як вбачається з запропонованих експертом варіантів поділу, варіант № 1 передбачає встановлення власникам квартир земельних сервітутів для обслуговування власних частин квартир.

Наданий суду експертний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки він відповідає вимогам, передбаченим ст. 102 ЦПК України, не викликає сумніву в його правильності, узгоджується з іншими матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що запропонований експертом другий варіант поділу не створює незручностей власникам квартир у користуванні земельними ділянками, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Встановлення порядку користування земельною ділянкою між квартирами № 1 та № 2 в житловому будинку № 6 на вул. Мічуріна в м. Луцьку, виділивши ОСОБА_7, як власнику квартири № 1 в користування земельну ділянку загальною площею 280 кв.м., відповідно до варіанту № 2 та плану № 2 висновку № 12 судової земельно-технічної експертизи від 14.05.2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_11.

На підставі ст..141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою між квартирами № 1 та № 2 в житловому будинку № 6 на вул.Мічуріна в м.Луцьку, виділивши ОСОБА_7, як власнику квартири № 1 в користування земельну ділянку загальною площею 280 кв.м., відповідно до варіанту № 2 та плану № 2 висновку № 12 судової земельно-технічної експертизи від 14.05.2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_11.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору, по 176 (сто сімдесят шість) грн.. 20 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.11.2018 року.

Суддя Черняк В.В.

.