ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6482/17 Номер провадження 22-ц/814/419/18Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу особи ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 06 вересня 2018 року в приміщенні суду у м. Полтава, у складі судді Тімошенко Н.В.

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування в сумі 2434,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що відповідачу надавалися послуги з опалення місць загального користування за адресою АДРЕСА_1, однак свої зобов'язання з оплати послуг з теплопостачання остання не виконувала, у зв'язку із чим за нею утворилась заборгованість. ОСОБА_2 заборгованість не погашає, а тому вона має бути стягнута в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання для опалення місць загального користування в сумі 1872,90 грн.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду вмотивоване тим, що відповідачеві надавалися послуги з теплопостачання опалення місць загального користування, які не були належним чином оплачені. Проте заборгованість підлягає стягненню лише в межах загального трирічного строку позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою суду неналежну якість наданих позивачем послуг, які, у такому випадку, не підлягають оплаті. Окрім того, вказувала на помилковий розрахунок судом строку позовної давності, в межах якого підлягає стягненню заборгованість.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами, ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1. За вказаною адресою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання для опалення місць загального користування.

У період з 01 листопада 2011 року по 01 травня 2017 року ОСОБА_2 не оплачувала послуги з теплопостачання для опалення місць загального користування.

Договір про надання послуг з теплопостачання для опалення місць загального користування між сторонами не укладався.

Відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку у відповідності до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на ОСОБА_2 лежить обов'язок з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги, які спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням є комунальними послугами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом.

Таким чином, незалежно від причини не укладення відповідного договору, споживач житлово-комунальних послуг має здійснювати оплату за їх споживання.

Відповідач фактично не заперечує факту надання послуг з опалення місць загального користування. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається саме на неналежну якість вказаних послуг, однак належних доказів на підтвердження своїх доводів вона не надала.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок перевірки якісних показників надання послуг визначений п.п. 33-59 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Так, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

У справі відсутні докази звернення ОСОБА_2 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про неналежне надання послуг теплопостачання для опалення місць загального користування. Надані відповідачем копії заяв (а.с. 67, 69) не можуть бути прийняті як докази звернення до виконавця послуг, оскільки з них неможливо встановити, чи направлялася вони ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Позивачем факт надходження будь-яких заяв та повідомлень заперечується.

Посилання апелянта на те, що представник виконавця не з'явився для проведення перевірки якості надання послуг є необґрунтованими, оскільки відсутні докази повідомлення виконавця про необхідність проведення такої перевірки.

Розрахунок заборгованості відповідача здійснений відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх користування.

Відповідно до п. 2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК визначається за формулою Qмзк= SQмзк+Qвтр, де Qмзк - кількість теплової енергії на опалення окремого приміщення, а Qвтр - витрати теплової енергії розподільчими трубопроводами.

Позивачем визначено, що Qмзк становить 18,41 Гкал.

Витрати теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, що припадає на квартиру №150 - Qкв = 18,41 Гкал * 78 м.кв./1542,6 м.кв. = 0,93 Гкал/опалювальний сезон.

Відповідно за споживання вказаної кількості тепла ОСОБА_2 має сплатити згідно із встановленими тарифами.

Згідно п.п. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання.

Відомості про те, що відповідач зверталась до позивача із заявою про зменшення розміру плати відсутні. Заперечуючи обґрунтованість розрахунку позивача, відповідач не надає розрахунку, який вважає правильним. Клопотання про проведення експертизи ОСОБА_2 не подавала.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 18 жовтня 2016 року позивач звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2016 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У зв'язку із цим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність застосування загального строку позовної давності, з урахуванням його переривання 18 жовтня 2016 року.

Однак, застосовуючи строк позовної давності, місцевий суд помилково зазначив про необхідність стягнення з ОСОБА_2 заборгованість з 01 жовтня 2013 року, а не з 18 жовтня 2013 року, на що звертає увагу апелянт.

Проте, таке зазначення жодним чином не вплинуло на правильність ухваленого рішення.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем (а.с. 9), заборгованість за жовтень 2013 року нарахована за 11 днів, тобто з 20 жовтня 2013 року. Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача, місцевим судом зазначена вірно.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Т.О. Кривчун

Л.І. Пилипчук