Провадження № 2/127/2233/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2,

представників відповідачів Швабського В.М., Никонюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради, комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи ОСББ «Першотравнева 98» про визнання права користування кімнатою та укладення договору найму,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради, комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи ОСББ «Першотравнева 98», у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати право ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користування кімнатою АДРЕСА_1 та зобов'язати Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» укласти договір найму з ОСОБА_1 на кімнату АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 15.01.1997 року по даний час працює в державній фіскальній службі у Вінницькій області. З 14.06.1999 року ОСОБА_1 проживає в гуртожитку КП «Вінницька транспортна компанія», а саме в кімнаті АДРЕСА_1, в яку заселилась на підставі ордеру, виданого ВПКП «ТТУ» на койко-місце та договору укладеного 10.08.1999 року між ВПКП «Трамвайно-транспортним управлінням» та Державною податковою інспекцією. У даній кімнаті площею 16м2 ОСОБА_1 проживала одна, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась дочка ОСОБА_7, яка також проживає разом із позивачкою.

Фактично ОСОБА_1 проживає у спірній кімнаті і користується нею 20 років. Весь цей час регулярно сплачує за всі житлово-комунальні послуги на загальну площу спірної кімнати, заборгованості не має, в гуртожитку виконує громадську роботу, призначена відповідальною за своєчасну сплату послуг за використання води користувачами гуртожитку, приймає участь у ремонтах в кімнаті та загальних побутових приміщеннях гуртожитку. Позивач вказувала, що вони з донькою займають цілу кімнату №53 у вказаному гуртожитку, а не койко-місце. ОСОБА_1 зверталася у Вінницьку міську раду та в КП «Вінницька транспортна компанія» з проханням укласти договір найму на спірну кімнату для послідуючої приватизації, однак їй було відмовлено посилаючись на те, що житловий комплекс по АДРЕСА_2 було передано на баланс та обслуговування ОСББ «Першотравнева 98». Крім того, позивач зверталась з листами та усними зверненнями до керівництва Вінницької міської ради, КП «Вінницька транспортна компанія» та ОСББ «Першотравнева», однак отримувала відповіді про те, що вирішення даного питання відноситься до компетенції суду, тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.09.2018 року до участі в даній справі в якості співвідповідача було залучено виконавчий комітет Вінницької міської ради (а.с. 143).

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - КП «Вінницька транспортна компанія» Швабський В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач заселилася до гуртожитку згідно ордера на койко-місце, а не в цілу кімнату, тому відсутні підстави для укладення договору найму на цілу кімнату в гуртожитку.

Представник відповідачів - Вінницької міської ради та виконавчого комітету Вінницької міської ради Никонюк О.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного позову. Пояснив, що спірна кімната відноситься до гуртожитку і перебуває на балансі КП «Вінницька транспортна компанія» та не належить до комунальної власності, тому належним відповідачем у даній справі є КП «Вінницька транспортна компанія».

Представник третьої особи ОСББ «Першотравнева 98» до судового засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд розглянув справу в його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно дост. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згіднозіст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцимКодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно договору від 10.08.1999 року, укладеного між Вінницьким підприємством «Трамвайно-тролейбусне управління» (тепер комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія») та Державною податковою інспекцією м. Вінниці (тепер Головне управління ДФС у Вінницькій області), а саме пункту 2.1, Вінницьке підприємство «Трамвайно-тролейбусне управління» надає Державній податковій інспекції м. Вінниці в гуртожитку по АДРЕСА_2 койко-місце для проживання його працівника ОСОБА_1 (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 з 1997 року розпочала свою трудову діяльність у Державній податковій адміністрації у м. Вінниці на посаді державного податкового інспектора, а в даний час працює на посаді заступника начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб у Головному управлінні ДФС у Вінницькій області, що підтверджується довідкою від 11.06.2018 року та копією трудової книжки (а.с. 83, 94-109).

На підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету Вінницького підприємства «Трамвайно-тролейбусне управління» від 14.06.1999 року позивачу ОСОБА_1 було видано ордер на зайняття нею койко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.05.2000 року, а її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за цією ж адресою з 13.08.2013 року, що стверджується копією паспорта позивача, довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 02.03.2018 року, відповіддю Департаменту адміністративних послуг ВМР від 05.03.2018 року, копією карточки прописки, довідкою №82 від 14.06.2018 року, виданої КП «Вінницька транспортна компанія»(а.с. 6-9, 10, 15-16, 52, 66).

На запит адвоката ОСОБА_2, відповідач КП «Вінницька транспортна компанія» листом №207 від 26.02.2018 року повідомив, що ОСОБА_1 проживає в кімнаті гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 98А відповідно до ордера, виданого на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету ВП «ТТУ» від 14.06.1999 року разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 з часу заселення в кімнату сплачує комунальні послуги, заборгованості по сплаті комунальних послуг не має (а.с. 90).

Також в судовому засіданні встановлено, що після заселення у 1999 році позивачкою ОСОБА_1 в кімнату АДРЕСА_1 по теперішній час крім неповнолітньої доньки позивачки, інші особи не проживали, з часу вселення ОСОБА_1 в зазначену кімнату позивач проживала спочатку одна, а в 2013 році у неї народилася донька, яка проживає разом із нею, особовий рахунок по вказаній кімнаті відкрито на ім'я ОСОБА_1, вона самостійно сплачує за проживання в гуртожитку та комунальні послуги, що підтверджується наданими копіями договору про порядок розрахунків та ведення обліку спожитої гарячої води, рахунків за надані житлово-комунальні та інші послуги (за утримання будинку, холодну воду, центральне опалення, газопостачання, водовідведення, вивезення побутових відходів) та відповідними квитанціями про їх сплату (а.с. 23-51,67-82).

З довідки КП «Вінницька транспортна компанія» №016/10-18юр від 16.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в кімнаті АДРЕСА_1 з 14.06.1999 року на підставі ордеру на вселення. З моменту вселення ОСОБА_1 у вказану кімнату та по теперішній час, будь-яких інших ордерів на вселення до кімнати №53 адміністрацією підприємства та профкомом не видавалось та спірні питання по користуванню даною кімнатою іншими особами відсутні (а.с. 157).

Судом встановлено, що іншого власного житла позивачка ОСОБА_1 та її неповнолітня донька не мають, доказів спростування даного факту представниками відповідачів суду не надано.

З рішення 56 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №1901 від 28.11.2014 року суд встановив, що залишено у статусі «гуртожиток» будинок по АДРЕСА_2 та дозволити мешканцям приватизацію житла в них (за винятком кімнат №№ 38, 41, 42, 45, 46, 53, 66, 79, 86, 95, 102, 105, 109, 120, 124, 142, 146, 160, 163, 166 в гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №519 від 12.03.2016 року вирішено комунальному підприємству «Вінницька транспортна компанія» передати житловий комплекс по АДРЕСА_2 на баланс та обслуговування ОСББ «Першотравневе-98», що також підтверджується листом КП «Вінницька транспортна компанія» №306 від 21.03.2018 року (а.с. 13, 85).

На адресу голови Вінницької міської ради Головним управлінням ДФС у Вінницькій області направлено лист від 15.03.2018 року та звернення ОСОБА_1 щодо прийняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на приватизацію житла в гуртожитку щодо спірної кімнати та отримано відповідь від 07.05.2018 року про те, що для внесення змін до рішення Вінницької міської ради в частині виключення кімнати №53 зі списку кімнат у рішенні Вінницької міської ради №1901 від 28.11.2014 року має бути подане відповідне клопотання КП «Вінницька транспортна компанія», тому відсутні правові підстави для надання дозволу на приватизацію кімнати №53(а.с. 17, 19-21, 112).

Також на адресу керівника КП «Вінницька транспортна компанія» Головним управлінням ДФС у Вінницькій області направлено лист від 27.03.2018 року з проханням укласти договір найму з ОСОБА_1 на кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 та надання відповідного клопотання на виконавчий комітет ВМР для можливої приватизації житла. На даний лист отримано відповідь №413 від 18.04.2018 року, відповідно до якої повідомлено, що на виконання рішення ВМР від 12.03.2016 року КП «Вінницька транспортна компанія» передало житловий комплекс АДРЕСА_2 на баланс та обслуговуванняОСББ «Першотравневе-98», тому підприємство не має будь-яких правових підстав на укладення договору найму з ОСОБА_1 (а.с. 18, 22).

У відповіді ОСББ «Першотравнева-98» від 22.02.2018 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає в кімнаті №53, яка належить КП «ВТК», однак про підстави на яких вона проживає за даною адресою та про заборгованість за комунальні послуги ОСББ «Першотравнева-98» не володіє (а.с. 86).

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572 та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитках та фактично проживають у них.

Згідно ст. ст. 127, 128 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно з п. 7 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208 користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.

Вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв'язку з проживанням у гуртожитку.

Відповідно до п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов'язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди).

Згідно ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як уже зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 з 1999 року на законних підставах вселилася в кімнату №53 в гуртожитку по АДРЕСА_2, однак до сьогодні її місце реєстрації значиться не конкретна кімната, а будинок, відповідач КП «Вінницька транспортна компанія» як власник даної кімнати в будинку відмовляється визнати за ОСОБА_1 право користування цією кімнатою, не заперечуючи проти проживання позивача в гуртожитку та одночасно не реєструючи її в конкретній кімнаті, а також відмовляється укладати договір найму, а, зайнявши пасивну позицію, в відповідях на звернення ОСОБА_1 радить їй звернутися до суду.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ст. 29 ч. 1 ЦК України).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов обґрунтований, користування по теперішній час позивачем ОСОБА_1 разом із малолітньою донькою ОСОБА_5 кімнатою АДРЕСА_1, в яку вона була вселена на законних підставах в 1999 році, несення нею одноособово витрат по утриманню цього житла, - повністю підтверджено матеріалами справи. Будь-які спори щодо права користування спірною кімнатою №53 в гуртожитку іншими особами відсутні.

Отже, право користування позивача ОСОБА_1 разом із малолітньою донькою ОСОБА_5 вище зазначеним житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 підпадає під гарантії, передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки судом встановлено дотримання вимог закону при вселенні в 1999 році позивачкою ОСОБА_1 у спірну кімнату АДРЕСА_1 та її постійне проживання в ній разом із малолітньою донькою, дотримання позивачкою правил користування в гуртожитку та несення нею одноособово витрат по утриманню цього житла, тому є підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання КП «Вінницька транспортна компанія» укласти договір найму з ОСОБА_1 на кімнату АДРЕСА_1, оскільки КП «Вінницька транспортна компанія» відмовляється укладати з позивачкою договір найму житла.

Суд звертає увагу, що оскільки відповідно рішення 56 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №1901 від 28.11.2014 року кімната №53 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 залишається у віданні та розпорядженні відповідача КП «Вінницька транспортна компанія», тому саме відповідача КП «Вінницька транспортна компанія» слід зобов'язати укласти договір найму з ОСОБА_1 на вказану вище кімнату, а не виконком Вінницької міської ради.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст. 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 29, 310 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 31, 61-64, 127-130 ЖК УРСР, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради, комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи ОСББ «Першотравнева 98» про визнання права користування кімнатою та укладення договору найму - задовольнити.

Визнати право ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користування кімнатою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» укласти договір найму з ОСОБА_1 на кімнату АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.11.2018 року.

Суддя: