ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/348/18

провадження № 22-ц/818/351/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2018 року (в складі судді Горбунової Я.М.),

встановив:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 10953,64 гривні за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року, яка складається з наступного: 315,72 гривні - заборгованість за кредитом; 6082,95 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3795,27 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина), 509,70 гривень - штраф (процентна складова). Також просили стягнути судові витрати.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.08.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість 10953,64 грн., яка складається з наступного: 315,72 грн. - заборгованість за кредитом; 6082,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3795,27 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 509,70 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач у встановлений строк надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначав, що позивач не надав доказів ознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки вони ним не підписані, а наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, так як не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. Також відповідач зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем було внесено 06.01.2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 16.01.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Заяв про пролонгацію дії кредитного договору (картки) відповідач не подавав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2018 рокуу задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказав на недоведеність позовних вимог та пропуск строку позовної давності, однак представник позивача не брав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, його явка не була визнана обов'язковою, суд першої інстанції в порушення вимог статті 12 ЦПК України не роз'яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позивачем не було надано до суду першої інстанції додаткові докази на підтвердження позовних вимог та вказані докази позивач змушений був надати до апеляційної скарги.

Також, апелянт вказує, що норми ЦК не встановлюють обов'язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви.

Стосовно пропуску строку позовної давності, апелянт вказує, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заборгованості, так як наданий банком розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, оскільки не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, тому вважав за можливе відмовити у задоволенні позову у зв'язку із його не доведеністю та у зв'язку із пропущенням строку позовної давності позивачем.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно вимог ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, сторона не може запропонувати свої умови договору.

У пункті 14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом.

Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Вказані норми не встановлюють обов'язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви.

26.08.2008 року відповідачем було підписано Анкету- Заяву про приєднання до Умов :з правил надання банківських послуг.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції.

Відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, він ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, їх зміст розуміє та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись.

Підписавши анкету - заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

26.08.2008р. відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна" № 754154. Отримання картки відповідачем підтверджується чіткою в анкеті-заяві.

На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн.

Отже, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.08.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість за зазначеним кредитним договором в сумі 10953,64 грн., яка складається з : 315,72 грн. - заборгованість за кредитом; 6082,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3795,27 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 509,70 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Матеріали справи свідчать, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 було внесено 06.01.2010 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості звернувся 16.01.2018 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Сплив позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Встановивши, що строк пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові із цих підстав, крім випадків, коли обґрунтованість вимог не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляючи в задоволенні вимог через їх безпідставність, суд першої інстанції одночасно в мотивувальній частині рішення зазначив і про пропущення строку позовної давності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову за пропуском позовної давності.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити за пропуском позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко