Справа № 363/954/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/950/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 22.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що згідно з кредитним договором №10-29/4960 від 28 грудня 2007 року відповідачу ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності позивачем надано грошові кошти (кредит) в доларах США в розмірі 25 000,00 дол. США із строком повернення не пізніше 27 грудня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 13,00% річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 грудня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалася відповідати перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник ОСОБА_2

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, натомість позичальник ОСОБА_2 порушив покладені на нього зобов'язання в частині повернення кредиту зі сплатою відсотків за користування ним, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 16.11.2015 року становить 46 022 дол. США 35 центів, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 23 470 дол. США 13 центів та заборгованості за відсотками в розмірі 22 552 дол. США 22 цента.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасили, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з них вищевказаної заборгованості та понесених по справі судових витрат.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення їхніх вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив суд залишити апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» без задоволення, а рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з»явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк», колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з кредитним договором №10-29/4960 від 28 грудня 2007 року відповідачу ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності позивачем надано грошові кошти (кредит) в доларах США в розмірі 25 000,00 дол. США із строком повернення не пізніше 27 грудня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 13,00% річних (а.с.20-22).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 грудня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалася відповідати перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник ОСОБА_2 (а.с.18-19).

З матеріалів справи також вбачається, що в зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 обов'язку щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, за договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 16.11.2015 року становить 46 022 дол. США 35 центів, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 23 470 дол. США 13 центів та заборгованості за відсотками в розмірі 22 552 дол. США 22 цента.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якої в своїй заяві просив відповідач, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року справа №6-1174цс16, і з неї, зокрема, вбачається, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Згідно з пунктом 4.5. статті 4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штрафи, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, і це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №10-29/4960 від 28.12.2007 року (а.с.6-13), що відповідач ОСОБА_2 останній платіж за кредитним договором здійснив 07.11.2008 року, таким чином, враховуючи пункт 4.5. статті 4 договору кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів, тобто з 08.02.2009 року.

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (п.4.5. договору), і банк мав право звернутися до суду з позовом на захист своїх порушених прав, починаючи з 08.02.2009 року, протягом трьох років від цієї дати, однак позовну заяву подав до суду лише 10.03.2016 року (а.с.1), тобто з пропуском строків позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання (08.02.2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 08.02.2009 року не підлягали виконанню.

Отже, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, клопотання про поновлення якого ним не заявлено, а відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с.161-162), позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягають в зв'язку з пропуском ним строку звернення з позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незастосування судом при розгляді справи правової позиції Верховного суду України в справі № 6-249цс15 від 02.12.2015 року, яка застосуванню до спірних правовідносин не підлягає в зв»язку з тим, що в даній справі був змінений строк виконання зобов'язання та визначено умови повернення коштів, що обумовлено сторонами в договорі кредиту (п.4.5 договору), в зв'язку з чим судом при вирішенні справи обґрунтовано була застосована правова позиція, викладена Верховним судом України в аналогічній справі №6-1174цс16 від 02.11.2016 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ПАТ «Укрсоцбанк» без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року - залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: