Справа № 463/1664/17
Провадження № 2/463/348/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж.І.

з участю секретаря Скочко А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, просить визнати автомобіль НОМЕР_1, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаного транспортного засобу.

Позов мотивує тим,що з 10 вересня 2004 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя за спільні кошти ними було придбано автомобіль НОМЕР_2, право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 Вказує, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбаний за час їх спільного проживання в шлюбі та за спільні кошти. Тому просить позов задоволити.

Справа надійшла до суду 31 березня 2017 року, перебувала в провадженні судді Головатого Р.Я. звязку із закінченням пятирічного терміну суддівських повноважень матеріали даної цивільної справи, згідно автоматизованого розподілу передані в провадження судді Лакомської Ж.І. та прийнято до провадження згідно ухвали від 18 вересня 2017 року.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд на підставі наявних у справі доказів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11), дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поняття спільної сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, згідно з якою це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА816648 (а.с.10),за відповідачем ОСОБА_2, 03.07.2010 року на праві власності зареєстровано автомобіль НОМЕР_3, даний автомобіль набуто відповідачем у власність за час перебування сторін у шлюбі.

Як зазначено в ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Оскільки спірний автомобіль придбано за час перебування сторін у шлюбі, враховуючи відсутність доказів про придбання вказаного автомобіля за особисті кошти відповідача, вимогу про визнання автомобіля об»єктом спільної сумісної власності подружжя належить визнати обґрунтованою та задоволити.

Поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п»ятої статті 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справо № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій роз»яснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п»ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що предмет поділу вважається неподільною річчю, і жоден з подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, позов про поділ майна подружжя підлягає до задоволення у спосіб визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку спірного автомобіля, оскільки із проведенням поділу спільна сумісна власність трансформується у спільну часткову.

Крім того,відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.04.2017р. (а.с.15) позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в справі, враховуючи, що позовні вимоги судом визнаються обґрунтованими, такий судовий збір належить стягнути з відповідача безпосередньо в дохід держави, що відповідає положенням ч. 2 ст. 136 ЦПК України.

Керуючись ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст. 69-72 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати автомобіль НОМЕР_2 об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 Ю.,48 кв.3, ІПН) та ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН).

Визнати за ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 Ю.,48 кв.3, ІПН) право власності на ? ідеальної частки автомобіля НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН) в дохід держави 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

Відповідач має право подати до Личаківського районного суду м.Львова письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення та має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 08.02.2018 року.

Суддя: Лакомська Ж. І.