Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 554/9060/15-ц

провадження № 61-234 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.

Суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

треті особи: Полтавська міська рада, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, Об'єднання співвласників багатоповерхового будинку «Моноліт»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року у складі судді Андрієнко Г. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області

від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Лобова О. А., Триголова В. М.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») в особі філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту самочинного будівництва, зобов'язання знести самочинно збудовані балкони та відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що АТ «Ощадбанк» є власником вбудованого нежитлового приміщення у багатоповерховому житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1, його частка у спільному майні складає 1/20 частини об'єкту, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення від 14 липня 2003 року.

Вказувало на те, що на даху належного банку нежитлового приміщення відповідачами здійснено самочинну надбудову двох житлових кімнат, площею 15 кв. м кожна, внаслідок чого відбулося пошкодження покрівлі даху відділення банку, що призвело до його протікання, а також пошкодження оздоблення стін службових кімнат відділення.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати дії відповідачів протиправними; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення шляхом знесення самочинного будівництва житлових кімнат на даху приміщення відділення банку; стягнути з відповідачів у солідарному порядку спричинені майнові збитки у розмірі

90 000 грн 00 коп., а також судові витрати.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ «Ощадбанк» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк про визнання права власності на самовільно переплановану квартиру.

На обґрунтування зустрічного позову зазначала, що 23 вересня 2015 року вона звернулась до виконавчого комітету Полтавської міської ради з заявою щодо отримання дозволу на самовільно переплановану квартиру з облаштуванням балкону, яке було передано на тимчасову комісію з розгляду питань самочинного будівництва у м. Полтаві.

Проте, вона позбавлена можливості оформити право власності в установленому законом порядку на переплановану квартиру з облаштуванням балкону, оскільки один зі співвласників багатоповерхового будинку - АТ «Ощадбанк» необґрунтовано не дає на це згоди.

Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на переплановану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у м. Полтаві, загальною площею 94,6 кв. м, житловою площею 48,7 кв. м, яка в цілому складається : 1-а кімната (4) площею 17,6 кв. м, 2-а кімната (5) площею 7,5 кв. м, 3 кімната (8) площею 12,1 кв. м, 4 кімната (9) площею 11,5 кв. м, ванна (6) площею 3,0 кв. м, вбиральня (7) площею 1,8 кв. м, приміщення (І) площею

16,7 кв. м., шафа (ІІ) площею 0,7 кв. м, шафа (ІІІ) площею 0,6 кв. м; визнати відповідність здійсненого нею перепланування квартири державним будівельним, санітарним та протипожежним вимогам.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада

2015 року первісний та зустрічний позов об'єднано в одне провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов АТ «Ощадбанк» в частині вимог до ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вона є власником зазначених прибудов на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Також суд вважав, що не підлягають до задоволення і вимоги банку до ОСОБА_2, оскільки позивач не довів, що здійснення самочинного будівництва відповідачем призвело до пошкодження покрівлі нежитлового приміщення, яке належить позивачу.

Зазначив, що вимога про знесення самочинного будівництва є крайнім заходом, і застосовується лише у випадку неможливості усунення виявлених порушень, та відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України може бути заявлена органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт, чим було порушено порядок здійснення перепланування квартири.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що АТ «Ощадбанк» не доведено причино-наслідного зв'язку між здійсненням відповідачами самочинного будівництва та завданою банку майновою шкодою. Крім того,

АТ «Ощадбанк» не є належним позивачем у спорах, що стосуються знесення самочинного будівництва.

У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновками судових будівельно-технічних експертиз встановлено, що ОСОБА_2 здійснено перепланування належної їй кварти з численними порушеннями державних будівельних норм, а виявлені дефекти у влаштуванні примикань даху до прибудови, що належить банку можуть призводити до затікання конструкції покрівлі.

Крім того, судами не надано оцінки заяві ОСОБА_2 до АТ «Ощадбанк» від 30 червня 2015 року, у якій вона зобов'язалась у строк до 25 серпня 2015 року знести самочинну забудову, та не досліджено розрахунки коштів необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2003 року АТ «Ощадбанк» є власником нежитлового приміщення загальною площею 906,5 кв. м, що складає 1/20 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, здійснила прибудову приміщення (веранди) 5 площею 9,8 кв. м, приміщення (веранди) 6 площею 8,2 кв. м., а також здійснила переобладнання, в результаті чого утворилась житлова кімната 1 площею 29 кв. м, гардеробна 2 площею 3,8 кв. м, санвузол 4 площею 4,5 кв. м.

Відповідач ОСОБА_2, яка є власником квартири № 169 у зазначеному будинку, здійснила прибудову приміщення (веранди).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на вищезазначені самочинно прибудовані приміщення. Рішення суду набрало законної сили 06 травня

2014 року.

Вказаним рішенням встановлено, що перепланування не призвело до порушень прав власників інших квартир багатоповерховому житловому будинку та не порушило санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до висновків судових будівельно-технічних експертиз від 10 жовтня 2016 року № 372 та від 19 липня 2017 року № 87, призначених у справі, експерту не представляється можливим встановити чи є наявні пошкодження в нежитлових приміщеннях АТ «Ощадбанк», що розташовані на першому поверсі багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 наслідком зведення самочинної прибудови та перепланувань проведених власником квартири № 169 у зазначеному будинку - ОСОБА_2

Зазначеними висновками судових будівельно-технічних експертиз не визначено розмір шкоди (збитків), завданої АТ «Ощадбанк» у зв'язку із відсутністю інформації щодо фізичного зносу та технічного стану конструкцій нежитлових приміщень банку до здійснення відповідачем ОСОБА_2 самочинної прибудови.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави

від 25 квітня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на зазначені самочинно прибудовані приміщення та зобов'язано реєстраційну службу Полтавського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на самочинні прибудови та самочинне перепланування, здійснене у квартирі АДРЕСА_2. Судами зазначено, що АТ «Ощадбанк» не оскаржував зазначеного судового рішення.

Обґрунтованим є і висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 у зв'язку з його недоведеністю.

Згідно пунктами 3, 4 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положень статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною другою статті 386 ЦКУкраїни, передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом частини першої статті 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України.)

Аналізуючи вищенаведені норми права можна дійти висновку, що позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення чи перебудови самочинної нерухомості збудованої з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, може бути пред'явлено власником цього майна, за умови, що він доведе наявність порушеного права.

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У висновках судової будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня

2016 року та від 19 липня 2017 року зазначено, що встановити чи являються наявні пошкодження в нежитлових приміщеннях АТ «Ощадбанк»,

що розташовані на першому поверсі багатоповерхового будинку

по АДРЕСА_1 наслідком зведення самочинної прибудови та проведених перепланувань власником квартири № 169 не представляється можливим.

Визначити розмір завданої шкоди (збитків), яку отримав власник нежитлових приміщень, тобто АТ «Ощадбанк» не представляється можливим з причин відсутності інформації щодо фізичного зносу та технічного стану конструкцій нежитлових приміщень банку на момент їх пошкоджень.

Акт від 16 березня 2015 року, що був складений відповідальними працівниками філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» щодо визначення обсягів завданих майнових збитків не є належним доказом на підтвердження факту завдання збитків та їх розміру.

При цьому, висновками експертів встановлено, що наслідком затікання покрівлі даху належного АТ «Ощадбанк» нежитлового приміщення є неякісне виконання робіт при влаштуванні рулонного покриття.

Встановивши фактичні обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що допущені відповідачами порушення при зведенні самочинної прибудови призвели до затікання конструкції покрівлі даху належного банку нежитлового приміщення та завдали йому майнової шкоди, чи порушувало б інші його права, як власника, що надавало б право заявляти вимоги про усунення перешкод в користуванні цим майном у спосіб знесення самочинного будівництва.

За положеннями частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції

залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик