Справа № 523/9855/17
Провадження №2/523/155/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р.Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

за участю позивача, відповідачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, Одеської міської прокуратури №4, Служби у справах дітей Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про розірвання договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою, в якій зазначили, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2016р. було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2009р., яким був визнаний дійсний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. На думку позивачів скасоване рішення суду було незаконно використане відповідачами на порушення їх конституційних прав на житло, шляхом укладання 19 вересня 2009р. договору дарування за яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 вказану вище квартиру. Позивач зазначає, що на час дарування квартири в ній були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 та його син - ОСОБА_7, 2005 року народження, а відтак передача квартири є порушенням їх прав на житло. Позивачі вказують, що ОСОБА_3 не прийняла дарунок. Посилаючись на ст.203 ЦК України позивачі просять договір дарування від 19 вересня 2009р. розірвати. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні, звернулася із заявою про застосування строків позовної давності.

Треті особи та їх представники в судове засідання не з'явилися.

За клопотанням позивачів суд витребував в приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни належним чином завірену копію всіх матеріалів нотаріальної справи, заведеної у зв'язку з укладанням договору дарування від 19.09.2009р.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №98.07-266 від 30.07.1998р., укладеного на товарній біржі нерухомості та в наступному зареєстрованого в комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН» 04.08.1998р. належала на праві власності ОСОБА_6

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2009р. (справа №2-2525/09) вказаний вище договір купівлі-продажу був визнаний дійсним. Рішенням апеляційного суду в Одеській області від 28.03.2016р. зазначене рішення суду першої інстанції було скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 було відмовлено.

ОСОБА_6 19 вересня 2009р. подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., реєстровий номер 6684 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 грудня 2011р.

Згідно копії свідоцтва про смерть(актовий запис №49 від 17.10.2011р.) ОСОБА_6 помер.

З аналізу норм ЦК України, які регулюють підстав та порядок розірвання договору дарування, а саме ст.ст.651,652,727, вбачається, що розірвання договору дарування передбачене тільки на вимогу його сторони, крім випадку коли обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника.

Таким чином, оскільки позивачі не являються сторонами спірного договору, суд вважає, що вони є неналежними позивачами в даній справі. При цьому, доказів щодо умисного вбивства дарувальника ОСОБА_6 суду не надано.

Не заслуговують на увагу та є недоведеними посилання ОСОБА_1 про порушення його прав на житло з боку ОСОБА_6 при відчужені належної йому частини приватизованої квартири. ОСОБА_1 не надано суду, ані документів, які підтверджували будь-яке його право власності на частину квартири, ані документів щодо її відчуження ОСОБА_6 Такі посилання є припущенням з боку позивачів та не можуть бути покладені судом при ухвалені рішення суду по даному спору.

Сам по собі факт скасування рішення суду від 03.04.2009р., яким був визнаний дійсним договір купівлі-продажу від 30.07.1998р., не може бути безумовною підставою для визнання недійсним договору дарування від 19.09.2009р., оскільки при його укладанні приватним нотаріусом Гребенюк І.М. він був посвідчений з підстав набуття ОСОБА_6 права власності на квартиру виключно на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.1998р.(абз.2 п.1 договору дарування від 19.09.2009р.), при цьому нотаріусом рішення суду від 03.04.2009р., як підстава виникнення права власності у ОСОБА_6 не враховувалося.

Більш того, відповідно до ст.ст.1,2,15 Закону України «Про товарні біржі», який діяв на час укладання договору купівлі-продажу від 30.07.1998р., товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладанні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, враховуючи принцип презумпції договору, договір купівлі-продажу від 30.07.1998р. є дійсним, поки його недійсність не буде встановлена судовим рішенням.

Не приймає до уваги суд і посилання позивачів на порушення їх прав при передачі ОСОБА_6 квартири за договором дарування з урахуванням їх проживання в даній квартирі, оскільки право розпорядження власністю належить виключно власникові(319 ЦК України), а не особам, які набули право користування квартирою, виключно як члени сім'ї власника квартири(ст.405 ЦК України).

Також, згідно ст.728 ЦК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 256 ЦК України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у ст.267 ЦК України, згідно з ч.4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

З огляду на положення наведених норм, враховуючи те, що вимога про розірвання договору дарування заявлена майже через 8 років від моменту його укладення, суд вважає, що строк позовної давності до даної вимоги сплив. При цьому підстав для його поновлення суд не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись та на підставі ст.ст.256,651,652,727,728 ЦК України, ст.ст.141,264,265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, Одеської міської прокуратури №4, Служби у справах дітей Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про розірвання договору дарування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначення строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 12.02.2018р.

Суддя