Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 752/16640/15-ц

провадження № 61-2569св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Київенерго», комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району»,

представники публічного акціонерного товариства «Київенерго»: Жовтун Ольга Василівна, Браницький ДмитроЮрійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Шумко А. В. від 24 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А. від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» (далі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району»), про встановлення порядку володіння та користування квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 38/100 частини квартири АДРЕСА_1 яка складається із двох ізольованих кімнат площею 18,7 кв. м та 14, 5 кв. м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору та балкону. В указаній квартирі також проживає ОСОБА_7, якій належить 62/100 частини зазначеної квартири. Позивач зазначала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме: відключила її кімнату від електропостачання, не дозволяє користуватися балконом, вбиральнею, кухнею та ванною кімнатою, не надає згоди на розподіл особових рахунків відповідно до виділеної їм площі у спірній квартирі та встановлення окремого електролічильника і лічильників на гарячу та холодну воду.

Ураховуючи наведене, позивач просила встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 14,5 кв. м, а відповідачу ОСОБА_7 - житлову кімнату площею 18,7 кв. м, приміщення загального користування залишити у спільному користуванні, у тому числі, і балкон; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою, а саме, приміщеннями загального користування; зобов'язати відповідача надати письмову згоду щодо укладення нею окремої угоди на користування електроенергією з ПАТ «Київенерго» та встановлення окремого лічильника електроенергії до її житлової кімнати; розподілити особові рахунки; встановити лічильники на водопостачання холодної і гарячої води; відшкодувати завдану неправомірною поведінкою моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн; понесені нею витрат на правову допомогу в розмірі 10 тис. грн та витрати на встановлення лічильників електроенергії і водопостачання холодної гарячої води в розмірі 1 037 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено у користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 14,5 кв. м, а ОСОБА_7 - житлову кімнату площею 18,7 кв. м. У загальному користуванні залишено коридор площею 11,7 кв. м, ванну кімнату площею 2,0 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, кухню площею 7,2 кв. м, балкон площею 7,7 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме, приміщеннями загального користування: кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором та балконом. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як власник 38/100 частини спірної квартири, має право на користування житлом нарівні з іншим її співвласником - відповідачем ОСОБА_7, проте остання чинить позивачу перешкоди у належному користуванні приміщеннями загального користування, що є підставою для визначення порядку користування спірною квартирою та стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку володіння та користування квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди позивачу у користуванні приміщеннями загального користування спірної квартири та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 тис. грн.

Разом із тим, встановивши, що з переходом до ОСОБА_4 права власності на 38/100 частини спірної квартири від ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2015 року, позивач набула право користування кімнатою житловою площею 14,5 кв. м, яке було визначено продавцю, як власнику 38/100 частини спірної квартири, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2008 року у справі № 2-2969. Оскільки визначений вказаним судовим рішенням порядок користування спірною квартирою сторонами фактично дотримується, тому відсутні підстави для його повторного визначення.

У касаційній скарзі, поданій 30 січня 2018 року до Верховного Суду, та додаткових поясненнях до неї ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про доведеність позовних вимог щодо наявності перешкод позивачу у користуванні загальними приміщеннями спірної квартири ґрунтуються на припущеннях, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, суди не звернули уваги на те, що попередній співвласник квартири ОСОБА_11 шахрайськими діями набув право власності на 38/100 частини спірної квартири, що викликає сумніви в правомірності набуття позивачем права власності на зазначену частину квартири. Також заявник посилався на те, що апеляційний суд розглянув справу без її участі, позбавивши її права на участь у розгляді справи в апеляційному порядку.

22 лютого 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 подано відзив на касаційну скаргу, у якому позивач просить касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін. Зазначає, що відповідачем порушене її право на користування приміщеннями загального користування спірної квартири, тому її право підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні спірним житлом та відшкодування моральної шкоди.

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є власником 38/100 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу частини квартири від 05 серпня 2015 року.

Вказана частина квартири належала ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 лютого 2015 року відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Квартира АДРЕСА_1 складається із двох ізольованих кімнат площею 18,7 кв. м та 14, 5 кв. м, кухні площею 7,2 кв. м, вбиральні площею 1,0 кв. м, ванної кімнати площею 2,0 кв. м, коридору площею 11,7 кв. м та балкону площею 7,7 кв. м. Загальна площа квартири 62,8 кв. м, житлова - 33,2 кв. м.

ОСОБА_7 є користувачем 62/100 частини вказаної квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася до ОСОБА_7 із заявами від 11 та 22 вересня 2015 року з приводу усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування, зокрема, кухні, ванної кімнати, туалету, відключення електропостачання її кімнати (а. с. 61-63). Також, ОСОБА_4 з приводу неправомірних дій ОСОБА_7 зверталася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а. с. 25).

ОСОБА_7 на спростування вказаних обставин жодних доказів не надала.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 в частині усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування спірної квартири, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із доведеності позивачем факту створення їй відповідачем перешкод як співвласнику 38/100 частини квартири у користуванні приміщенням загального користування, тому порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом права заявника на участь у судовому засіданні - безпідставні, оскільки із повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_7 18 жовтня 2017 року була повідомлена про розгляд її апеляційної скарги в апеляційному суді 15 листопада 2017 року (а. с. 217).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в частині вирішення спору про усунення перешкод у користуванні спірним житлом та відшкодування моральної шкоди, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не узгоджуються з матеріалами справи.

З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій про доведеність позивачем позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та відшкодування моральної шкоди є правильними.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позову про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та відшкодування моральної шкоди без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило