Справа № 522/2984/16-ц
Провадження № 4-с/522/4/18
УХВАЛА

16 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.,

за участю секретаря: Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, зацікавлені особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла», ОСОБА_2, ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_3»,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, зацікавлені особи :Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла», ОСОБА_2, ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_3».

В своїй скарзі скаржник просить поновити строк ОСОБА_1 (Демченко) на оскарження дій начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області щодо не інформування заявника щодо проведення оцінки майна нежилих приміщень (номер апартаменти з кухнею) № 265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, та щодо подання заявки на реалізацію арештованого цього майна та визнання недійсним висновку про оцінку майна скаржника, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Росла» в рамках виконавчого провадження № 44833425.

Визнати дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо не інформування ОСОБА_1 стосовно проведення оцінки майна :нежилих приміщень (номер апартаменти з кухнею) № 265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3 та відповідно подання заявки на реалізацію арештованого цього майна незаконними.

Визнати недійсним висновок про оцінку майна , а саме нежилих приміщень (номер апартаменти з кухнею) № 265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, які належать на праві власності ОСОБА_1, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Росла» в рамках виконавчого провадження № 44833425.

Накласти заборону на проведення електронних торгів (аукціону) та зупинити реалізацію нежитлових приміщень (номер апартаменти з кухнею) № 265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, власником яких є ОСОБА_1

У судовому засіданні представник скаржника просив скаргу задовольнити.

Представники зацікавлених осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення скарги.

Інші учасники до судового засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Судом встановлено наступне.

У Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за №44833425, відкрите 23.09.2014 року на підставі виконавчого листа №1522/3271/12, який видав Приморський районний суд м. Одеси 12.06.2013 року, по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_3» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк ОСОБА_3», заборгованості за кредитним договором у сумі 422353 дол. США 45 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 3375659 грн.94 коп.

20.01.2015 року державним виконавцем складено ОСОБА_3 опису і арешту майна боржника, а саме : нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею ) №265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, яке належить боржнику ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого 28.11.2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 9560. За вказаним актом майно боржника передано на відповідальне збереження ОСОБА_7, який був повідомлений про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування та підміну описаного майна.

05.10.2015 року на адресу Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області надійшов звіт про оцінку майна, виконаний ТОВ «РОСЛА» 29.09.2015 року, згідно якого, ринкова вартість нежилих приміщень (номер апартаменти з кухнею) № 265, загальною площею 183,0 кв. м., розташованих за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3 складає 2398829, 00 грн.

12.10.2015 року за реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 12.10.2015 року ОСОБА_1 на адресу : АДРЕСА_1 було направлено листа ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області № 14536/ В-10/836, яким повідомлено про результат оцінки майна боржника.

В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянки України Демченко (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_8 із відміткою про реєстрацію місця проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, копія постанови про відкриття виконавчого провадження №44833425, та довіреностей від 25.03.2016р. та 28.10.2015 року, в яких вказано аналогічну адресу проживання Скаржника.

Відповідно ст.383 ЦПК України (в редакції Закону №2677-VІ від 04.11.2010 року чинного станом на час звернення в суд зі скаргою), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року визначено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами ст.12 ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Та, згідно ст. 13 ЗУ "Про виконавче провадження", для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно ст. 58 цього ж Закону, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк із дня надходження повідомлення.

За обставинами скарги, матеріалами справи, встановлено, що на виконання зазначеної норми, державним виконавцем року винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. Таким чином , державним виконавцем належним чином виконано вимоги ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право подати державному виконавцю заперечення у десятиденний строк з дня надходження на їх адресу повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна.

Зокрема у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності,- субєктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту оцінки майна. Витрати, повязані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

При цьому, Скаржником зазначено в скарзі, що під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 03.02.2016 року їй стало відомо про порушення її прав державним виконавцем, зокрема Скаржник ознайомилась із звітом про оцінку майна , відповідну скаргу до суду подано 18.02.2016р., проте до матеріалів справи не додано доказів направлення на адресу державного виконавця заперечень у десятиденний строк. Тим самим , Скаржник не скористалась своїм правом направлення заперечення на звіт про оцінку майна , у звязку із чим у державного виконавця фактично не виникло обовязку призначати рецензування відповідного звіту.

Пунктами 15, 16 Постанови КМ України № 1440 від 10.09.2003 року "Про затвердження Національний стандарт N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»" регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об'єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз'яснення та застереження. При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об'єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Визначаючи ринкову вартість об'єктів оцінки, суб'єкт оціночної діяльності діяв у відповідності до вимог, які регламентовані "Національним стандартом N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»".

Таким чином, порушень у діях державного виконавця не вбачається, оскільки безпосередньо державний виконавець не здійснював визначення вартості майна, а лише виніс постанову про призначення оцінювача для участі у виконавчому провадженні. Вартість майна, з якою не погоджується була визначена субєктом оціночної діяльності, а не державним виконавцем.

У відповідності із розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.24 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначення вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно врахувати, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових судом залучається субєкт оціночної діяльності субєкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому суди мають врахувати, що субєкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретна особа (сам державний виконавець, залучений ним субєкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та субєктом оціночної діяльності.

Оскільки, вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності у порядку цивільного судочинства не оскаржувалася, дії державного виконавця проведені у відповідності до положень ст.ст.57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, 223, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451, п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) ЦПК України; ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 28, 35, 36, 37, 41, 55, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя: А. Ю. Бойчук