Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 596/148/16-ц

провадження № 61-1076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

представник відповідача - Буковинський Тарас Йосипович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у складі судді Лисюк І. О. від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є.,

Ходоровського М. В., від 07 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі -

ПАТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що між нею та публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (далі - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», 21 січня 2014 року укладено кредитний договір № GР-5905746 на суму 8 400 грн.

ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, перебуває на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з 2000 року, на час укладення даного правочину мала психічне захворювання (шизофренія, параноїдна форма), яке позбавляло можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила суд визнати кредитний договір від 21 січня 2014 року, укладений між нею та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», недійсним.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 07 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано кредитний договір від 21 січня 2014 року № GР-5905746, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», недійсним.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що на момент укладання кредитного договору ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, що підтверджено висновком, проведеної у справі судово-психіатричної експертизи від 31 березня 2016 року, що стало підставою для визначення недійсним кредитного договору, виходячи з положень частини першої статті 225 ЦК України

У серпні 2016 рокуПАТ «ПУМБ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи та не взяв до уваги обґрунтовані письмові докази та пояснення, що були подані відповідачем у судовому засіданні разом з клопотанням.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «БанкРенесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», укладено кредитний договір GР-5905746, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредит на суму 8 400 грн.

З 2000 року ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Гусятинської ЦРКЛ з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма», є інвалідом

ІІ групи внаслідок психічного розладу довічно, потребує опіки.

Недієздатною ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не визнано.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 своєї постанови

від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12.

Висновком судово-психіатричної експертизи від 31 березня 2016 року № 160 встановлено, що ОСОБА_3 з 2000 року, в тому числі в період з 01 грудня

2013 року по 01 березня 2014 року страждала на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, стабільний дефект, що досягає рівня вираженого хронічного психозу. За своїм психічним станом у період з 01 грудня 2013 року по 01 березня 2014 року ОСОБА_3 не могла керувати своїми діями і давати звіт своїм діям.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи

від 31 березня 2016 року № 160, згідно з яким в момент укладення кредитного договору 21 січня 2014 року ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, правильно застосувавши вимоги статті 225 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про визнання кредитного договору недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 07 липня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило