Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 332/2338/17

Провадження №22-ц/778/731/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.

учасники справи:

позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року в складі судді Яцун О.С. у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому зазначало наступне.

ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву №б/н від 15.06.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.08.2017 року має заборгованість у розмірі 37660,64 грн., з яких: 6435,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3296,22 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 25 659, 21 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1769, 55 грн. штраф (процента складова), яку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 28650,96 грн., з яких: 6435,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3296,22 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 18919,08грн. пеня.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1217,23 грн.

Не погоджуючись частково із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в частині стягнення пені та відсотків.

В обґрунтування зазначає, що з Умовами та правилами надання банківських послуг, памяткою клієнта та Тарифами банку він не був ознайомлений та не підписував їх; перерахунок пені потрібно зробити з 17.09.2015 по 30.09.2016, оскільки 19.09.2017 року ним було зроблений черговий і останній платіж; судом не зясовано розбіжності у показаннях позивача, а саме, чому анкета-заява, на яку посилається позивач, від 15.06.2012 року, а розрахунок заборгованості, який надається у позовній заяві, ведеться від серпня 2014 року.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило прийняти постанову про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін. В обґрунтування зазначало, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до публічного договору, а не договір про надання споживчого кредиту. Позичальникові була надана з боку банка вся необхідна інформація для ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, а Памятку клієнта, яка містила Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування клієнт отримав та ознайомився з її змістом під розпис, про що свідчить анкета-заява від 15.06.2012 р. Наявні в матеріалах справи докази (анкета-заява Позичальника, розрахунок заборгованості за договором, виписка за карткою/рахунком) свідчать про те, що ОСОБА_3 користувався карткою та здійснював як готівкові, так й безготівкові розрахунки, а отже, своїми діями повністю підтвердив прийняття пропозиції банку щодо укладання договору та приєднання до всіх його умов (в тому числі, щодо сплати процентів за користування кредитом у тих розмірах, що діяли в різні періоди дії договору, про що сповіщено клієнта у Тарифах та виписці згідно Умов та Правил) (а.с. 113-133).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Встановлено, що 15 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту первісно у розмірі 300 грн. по платіжній карті «Універсальна/GOLD».

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 8).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, останній погодився, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останньому для ознайомлення в письмовому вигляді та розміщенні на сайті ПриватБанку.

Даних про те, що ОСОБА_3 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі, послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

У заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_3 зобов'язався регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с. 69).

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг банк змінював кредитний ліміт: 15.06.2012 року 500,00 грн.; 15.06.2012 року 300,00 грн.; 17.06.2012 року 2000,00 грн.; 16.11.2012 року 3000,00 грн.; 21.12.2012 року 0,00 грн.; 15.09.2014 року 7300 грн. (а.с.62, 67).

Зі змісту витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, при цьому базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,5%.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Згідно з п. 2.1.1.2.12. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття повязаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За змістом ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобовязання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути зі сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 15.06.2012 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку.

Відповідач ОСОБА_3 висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що кредит надавався не на тих Умовах, копія яких додана Банком до позовної заяви, відповідач суду не надав.

В суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строку позовної давності (а.с. 40-41).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено, що останній платіж ОСОБА_3 здійснено 17.09.2015 року, тому, згідно положень ст. 264 ЦК України, відповідач перервав позовну давність для щомісячних платежів, нарахованих позивачем до 17.09.2015 року.

Оскільки позивач звернувся до суду в серпні 2017 року, загальний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотками за користування кредитом не сплинув.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення пені, виходив із того, що з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, сума пені згідно з положеннями ч. 2 ст. 258 ЦК України, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4, повинна складати за період один рік до звернення до суду, але в межах заявлених вимог.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Аналіз норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 25 травня 201року у справі № 6-1138цс15.

Доводи апелянта про те, що перерахунок пені потрібно зробити за період з 19.09.2015 року по 30.09.2016 року не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що закінчення строку дії кредитного договору, умови якого не виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на стягнення процентів та пені, належних кредитору.

Отже,задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом на загальну суму 28650 грн.96 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

На час вирішення спору відповідач не спростував наданий Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором належними та допустимими доказами.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на його доводи відносно того, що анкета-заява, на яку посилається позивач, підписана 15.06.2012 року, а розрахунок заборгованості, який надається у позовній заяві, ведеться від серпня 2014 року.

Проте, в матеріалах справи міститься виписка з особистого рахунку ОСОБА_3 за період з 01.06.2012 року по 19.10.2017 року, з якої не вбачається, що у відповідача була заборгованість перед банком до вересня 2014 року (а.с. 62-64; 117-122).

До того ж, з розрахунку позивача, який наданий до позовної заяви вбачається, що нарахування відсотків на заборгованість здійснювалась з 26.10.2014 року, що відповідає тарифам обслуговування кредитних карт, згідно яких пільгова ставка діє до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.03.2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_5