Справа № 182/5371/17
Провадження № 2/0182/579/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»(далі - ПАТ "ОТП Банк") про визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 липня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-306/109/2008, згідно якого Банк надав йому кредит в розмірі 80 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, на строк до 03 липня 2023 року.

Оскільки кредитні кошті були надані на споживчі цілівважає, що даний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до п.4 Кредитного договору № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року позивач зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти) шляхом сплати щомісяця ануїтетних платежів рівними частинами протягом всього строку дії Кредитного договору.

Позивач вважає, що Договір споживчого кредиту є несправедливим й не відповідає вимогам статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі по тексту - Правила).

Так, перед укладенням кредитного договору Банк не надав йому, як споживачу, в письмовій формі інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Тому у зв'язку з відсутністю необхідної повної, своєчасної та достовірної інформації про умови кредитування, а також відомостей про сукупну вартість кредиту він, як позичальник був позбавлений можливості об'єктивно визначитися з доцільністю отримання такого кредиту з урахуванням особистих фінансових можливостей.

Крім того, в порушення пункту 3.2 Правил Кредитний договір № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року не містить графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.

Також у Кредитному договорі № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначені умови, які відповідно до пунктів 3.2., 3.4. розділу 3 Правил визнані обов'язковими.

Фактично Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би банку, погашаючи кредит, що свідчить про проведення Банкомнечесної підприємницької діяльності.

Приймаючи до уваги те, що до Кредитного договору № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року включені несправедливі умови, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ОСОБА_2 просив суд задовольнити його позовні вимоги та визнати недійсними Кредитний договір № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року, у зв'язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку.

В судовому засіданні 08 лютого 2018 року представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач з позовом ознайомлений, про день та час розгляду справи представник відповідача був належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, 08 лютого 2018 року від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю представника в іншій цивільній справі (а.с.29).

Крім того, розгляд даної справи також був відкладений 27 листопада 2017 року за клопотанням представника відповідача Кобець Л.Д., у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі (а.с.22).

За таких обставин, суд приходить висновку, що за заявами представника відповідача з різних причин відкладався розгляд даної цивільної справи, що на думку суду є діями направленими на ухилення від явки до суду, з метою перешкоджання здійсненню судочинства. Будь-яких заперечень на позов від відповідача не надходило.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає доцільним розглянути дану справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та закону.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, правочин повинен відповідати вимогам діючого законодавства та бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-306/109/2008, згідно якого Банк надав йому кредит в розмірі 80 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, на строк до 03 липня 2023 року (а.с.6-9).

Відповідно до п. 2 Частини № 1 Кредитного договору № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року кредит надається позичальнику на споживчі цілі.

Відповідно до п. 4 Частини № 1 Кредитного договору № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року, сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії Кредитного договору (а.с.6).

В даному випадку суд приходить до висновку про те, що уклавши з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» договір про надання кредиту, необхідного для споживчих цілей, ОСОБА_2 досяг своєї мети, тобто в результаті цієї угоди настали реальні правові наслідки - банк передав, а ОСОБА_2 отримавши кошти, розпорядився ними на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, позивач посилався на його невідповідність вимогам чинного законодавства, застосування відповідачем нечесної підприємницької практики та введення позивача в оману, а отже даний договір укладено з порушенням законодавства.

Суд не погоджується з такими доводами позовної заяви з огляду на наступне.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно ч.2 с. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів», застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Пунктами 1.5.1., 1.5.1.2. Частини № 2 Кредитного договору № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року передбачено, що повернення відповідної частини Кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором.

Також у застереженні до п. 1.5.1.2 зазначено, що зазначений у графіку платежів розмір процентів може змінюватись у випадках передбачених п.п. 1.4 (з підпунктами), 1.8., 1.9 цього Договору, в такому випадку позивальник зобов'язаний сплатити фактично нараховані проценти на дату погашення боргових зобов'язань. (а.с.8).

До того ж, Графік платежів підписується обома сторонами та є невід'ємною частиною до спірного Договору (п. 5 Частини 1 № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року).

Та обставина, що умови кредитного договору не містять загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням всіх фінансових зобов'язань позивача які витікають з умов кредитного договору, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Крім того суд приймає до уваги той факт, що, позивач протягом тривалого часу проводив оплату на виконання кредитних зобов'язань та з даним позовом звернувся лише після сплину дев'яти років з дня укладення спірного Кредитного договору.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підвищення суми по кредитному договору, не вплинуло на свідомий вибір ОСОБА_2 при укладанні кредитного договору, тобто відсутні підстави вважати, що підприємницька практика відповідача є такою, що ввела в оману.

У зв'язку з наведеними обставинами, суд також вважає безпідставними і доводи ОСОБА_2 про те, що він як споживач не володіє спеціальними знаннями про властивості та характеристики кредитних правовідносин, тому укладаючи спірний Кредитний договір він не міг в повній мірі оцінити вигідність та ризики кредитування, а співробітники банку не надали йому повної та достовірної інформації щодо цього.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст. 627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно дост.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст. 1048 ЦК України

Сторони, підписавши оспорюваний договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов.

Відповідно п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, у якому зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. При укладенні договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 підписав Кредитний договір № ML-306/109/2008 від 01 липня 2008 року, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, у зв'язку із чим доводи позивача в частині невідповідності спірного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів», судом не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, підписавши оспорюваний договір, сторони визначили взаємні права та обв'язки, погодили термін виконання зобов'язань, тобто досягли усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач ОСОБА_2 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладених обставин та оцінюючи зібрані у справі докази, приходить вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позову до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, тому за таких обставин суд вважає доцільним компенсувати судовий збір за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76,81,141,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 6,203,215,526,627,628,638,1048,1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним кредитного договору.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: І. В. Тихомиров