Справа № 464/6759/17
пр.№ 2/464/495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

при секретарі судових засідань Довгун Л.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь кошти у розмірі 75 000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 серпня 2017 року між ним та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір на туристичне обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс туристичних послуг з організації туристичної подорожі до Туреччини (Кемер) зі строком перебування з 19.08.2017 по 28.08.2017 та розміщенням у готелі Amara Dolce Vita 5 *. На виконання умов договору позивач сплатив 12 серпня 2017 року відповідачу за вищевказану туристичну подорож 71 500 грн., однак з вини туроператора його туристична подорож в домовлений час не відбулась, а тому відповідачем було запропоновано укласти новий договір та здійснити доплату у розмірі 3 500 грн. для здійснення туристичної подорожі до Туреччини в період з 26.08.2017 по 04.09.2017. 17 серпня 2017 року між ним та відповідачем було знову укладений договір на туристичне обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс туристичних послуг з організації туристичної подорожі до Туреччини (Кемер) зі строком перебування з 26.08.2017 по 04.09.2017 та розміщенням у готелі Amara Dolce Vita 5 *. На виконання вказаного договору він 22.08.2017 здійснив доплату у сумі 3 500 грн. за вищевказану туристичну подорож, відтак станом на 22.08.2017 відповідачу було сплачено кошти на загальну суму 75 000 грн. Однак, відповідач вдруге не виконав своїх зобов'язань і згідно договору комплексу туристичних послуг йому не надав, відповідно така подорож до Туреччини не відбулась, та кошти йому повернуті не були. На письмову вимогу позивача від 18.09.2017 до відповідача повернути йому сплачені 75 000 грн., відповідач не відреагував та кошти не повернув. 25.09.2017 ФОП ОСОБА_5 припинив свою підприємницьку діяльність, однак не зважаючи на це, основне зобов'язання відповідача за договорами на туристичне обслуговування не припинилось.

Ухвалою судді від 08.11.2017 відкрито провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позові, просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, зазначила, що дійсно між сторонами було укладено договір про надання туристичних послуг, умови якого не були виконані відповідачем, а тому просить суд винести справедливе рішення по справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, ухвалюючи рішення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року між позивачем ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір на туристичне обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс туристичних послуг з організації туристичної подорожі до Туреччини (Кемер) з терміном перебування з 19.08.2017 по 28.08.2017 та розміщенням у готелі Amara Dolce Vita 5 *. На виконання умов договору 12 серпня 2017 року позивач сплатив відповідачу за вищевказану туристичну подорож 71 500 грн., що підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи.

Однак з вини туроператора туристична подорож позивача в домовлений час не відбулась, а тому відповідачем було запропоновано укласти новий договір та здійснити доплату у розмірі 3 500 грн. для здійснення туристичної подорожі до Туреччини в період з 26.08.2017 по 04.09.2017.

17 серпня 2017 року між позивачем ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 було знову укладений договір на туристичне обслуговування, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому комплекс туристичних послуг з організації туристичної подорожі до Туреччини (Кемер) зі строком перебування з 26.08.2017 по 04.09.2017 та розміщенням у готелі Amara Dolce Vita 5 *. На виконання вказаного договору позивач 22.08.2017 здійснив доплату у сумі 3 500 грн. за вищевказану туристичну подорож, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Відтак станом на 22.08.2017 відповідачу було сплачено кошти на загальну суму 75 000 грн. Однак, відповідач вдруге не виконав своїх зобов'язань і згідно договору комплексу туристичних послуг позивачу не надав, відповідно така подорож до Туреччини не відбулась, та кошти позивачу не були повернуті.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язання є договір.

У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак, як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, відповідач умов договору не виконав, кошти отриманні за виконання послуг, яких не надав позивачу так і не повернув, подорож до Туреччини не відбулась.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п.6.9 Договору на туристичне обслуговування зазначено, що у випадку анулювання подорожі з вини Турагента Туристу повертається повна вартість сплачених останнім послуг протягом 14 днів.

Однак, як встановлено судом та сторонами не оспорюється, після спливу двох тижнів від моменту коли подорож не відбулась, а саме 26.08.2017, кошти сплачені позивачем у розмірі 75 000 грн. відповідачем повернуті не були.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався 18.09.2017 до відповідача з вимогою повернути сплачені ним 75 000 грн. протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок, однак дана вимога відповідачем виконана не була та кошти останній не повернув.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 припинив підприємницьку діяльність 25.09.2017.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа- підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Крім цього, з подібних правовідносин надав правовий висновок Верховний суд України в постанові від 04.12.2013 у справі №6-125цс13, де зазначено, що з огляду на положення ст.ст.51,52, 598-609 ЦК України, ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, та відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відтак не зважаючи на припинення здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_5, основне зобов'язання відповідача за вищевказаним договором на туристичне обслуговування не припинилося.

За наведеного, враховуючи, що відповідач не виконав свого зобов'язання за договором на туристичне обслуговування, умов договору не виконав, кошти отриманні за виконання послуг, яких не надав позивачу так і не повернув, суд приходить до висновку, що позов підставний та з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені 75 000 грн. за замовлення туристичної подорожі, яка не відбулась.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 750 грн.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 638, 901, 903, ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Л/о 12.06.1998, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) кошти у розмірі 75 000 (сімдесят п»ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Л/о 12.06.1998, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 750 грн. в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено 12 березня 2018 року.

Суддя