Справа № 183/2236/17
№ 2/183/286/18
11 січня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про:
- встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити той факт, що померла 06 листопада 1993 року ОСОБА_2 була матір'ю померлого 11 жовтня 2012 року ОСОБА_3, а ОСОБА_3, що помер 11 жовтня 2012 року був її сином;
- встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити той факт, що померла 06 листопада 1993 року ОСОБА_2 була матір'ю померлої 13 квітня 2012 року ОСОБА_4, а ОСОБА_4, що померла 13 квітня 2012 року була її донькою;
- визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 жовтня 2012 року;
- визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214 А в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 жовтня 2012 року,
позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Представник позивача до суду не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав.
Представниками третіх осіб, надано суду заяви, згідно з якими останні просили розглядати позов у відсутність представників. Не заперечили проти задоволення позову.
Судом в судовому засіданні 15 червня 2017 року, 10 липня 2017 року, 06 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано спадкові справи після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Також, в судовому засіданні 11 вересня 2017 року витребувано інвентарні справи щодо житлових будинків, розташованих по вул. Леніна, 214 та Леніна, 214а в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Докази отримано судом 20 червня 2017 року, 15 серпня 2017 року, 04 жовтня 2017 року та 27 жовтня 2017 року.
Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів архівної справи, отриманої на запит суду судом встановлено, що 02 липня 1987 року техніком БТІ складено схематичний план земельної ділянки та житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Леніна, 214, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області; складено оціночний акт домоволодіння, експлікацію внутрішніх площ до плану житлового будинку. 27 червня 1987 року до БТІ надіслано замовлення ОСОБА_2 на вихід техніка до будинку, розташованого за адресою: вул. Леніна, 214, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області.
25 червня 1982 року у відповідності до ОСОБА_5 проведено відвід земельної ділянки, загальною площею 25,32 кв.м. по вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області ОСОБА_4 передана вказана земельна ділянка разом з закріпленими на ній геотехнічними знаками /а.с.19/.
30 червня 1982 року, згідно з рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів № 27/390 від 11 червня 1982 року /а.с.23-24/ укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності, за яким ОСОБА_4 надано право безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області /а.с.20-21/.
Згідно з технічним паспортом на земельній ділянці за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області протягом 1989-1991 років збудовано житловий будинок, який в цілому складається з: житловий будинок літ. А, загальною площею 46,1 кв.м., житловою 33,5 кв.м., прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, прибудови літ. б, літнього душу літ. В, вбиральні літ. Г, колодязю літ. к, колодязю літ.к1, № 1 огорожі, № 2 хвіртки.
11 липня 1985 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської Ради народних депутатів надано дозвіл ОСОБА_4 на забудову земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Леніна, 214а, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області /а.с.18/.
06 листопада 1993 року померла ОСОБА_2 /а.с.30/.
У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса 02 березня 1994 року звернувся ОСОБА_3 /а.с.77/, вказуючи, що померла є матірю заявника. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося.
13 квітня 2012 року померла ОСОБА_4 /а.с.31/. На момент смерті ОСОБА_4 проживала одна /а.с.13/.
У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4, 04 жовтня 2012 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_3 /а.с.97/, вказуючи, що померла є сестрою заявника. До заяви долучено копії свідоцтв про народження ОСОБА_9, ОСОБА_4, в яких батьком обох осіб вказано ОСОБА_10, матірю ОСОБА_11 /а.с.98/.
04 жовтня 2012 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 04 жовтня 2012 року, яким заповідав ОСОБА_1 належні йому на праві приватної власності: житловий будинок № 214а з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна) та належний йому на праві приватної власності житловий будинок № 214 з надвірними прибудовами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Кулебівська (колишня - Леніна).
11 жовтня 2012 року ОСОБА_3, батько ОСОБА_1 /а.с.34/ - помер /а.с.32/.
27 червня 2014 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся ОСОБА_1 /а.с.60/. ОСОБА_12 27 червня 2014 року звернулася з заявою про обізнаність про право на обовязкову частку у спадщині, право на частку в спільному майні, повідомивши, що звертатися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв не буде /а.с.60/. 18 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про наявність рішення, яким поновлено строк звернення з заявою про прийняття спадщини /а.с.61/.
При цьому, позивачем суду надано копію заяви ОСОБА_4 до Новомосковської державної нотаріальної контори від 25 січня 1994 року /а.с.62/ з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, однак при отриманні від Новомосковської державної нотаріальної контори спадкової справи після смерті ОСОБА_2 означена копія заяви не надана, в звязку з чим суд відхиляє означений доказ, як недопустимий.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок № 214а, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).
Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття ОСОБА_4 за життя права власності на житловий будинок на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, будівництво на наданій земельній ділянці житлового будинку, подання братом померлої (про що свідчать свідоцтва про народження) заяви про прийняття спадщини за законом, відсутність інших спадкоємців (про що свідчать отримані матеріали спадкової справи), не отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності, суд приходить до висновку про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 у вигляді житлового будинку.
У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Вирішуючи вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 жовтня 2012 року, суд виходить з наступного.
Як зазначено вище, у відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1 ст.1 ЦК України).
За ч.1, 2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч.2 ст.331 ЦК України встановлює, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За чч.1, 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Так, суду не надано доказів набуття, реєстрації як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4, ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214, доказів, які-б підтверджували підстави набуття або переходу права власності на такий будинок до ОСОБА_2, докази, які-б свідчили про створення означеного житлового будинку, будівництво його ОСОБА_2, як то акту прийняття в експлуатацію, акта приймання передачі, тощо, відомостей про створення житлового будинку в установленому законом порядку за зазначеною адресою. Сам по собі наданий технічний паспорт, виконаний ФОП ОСОБА_13 /а.с.10-12/ не є правовстановлюючим документом, а тому не може бути прийнятий до уваги в якості належного доказу на підтвердження набуття права власності. Відтак, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на означений житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 жовтня 2012 року.
Також, з огляду на те, що підставою звернення з позовом в частині встановлення фактів родинних відносин позивачем вказано саме необхідність встановлення даних фактів для подальшого визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кулебівська (колишня вулиця Леніна), буд. 214, враховуючи висновки суду про відсутність набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно та положення ст.315 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині з огляду на те, що позивачем не наведено належних правових підстав, які б вказували на необхідність встановлення даного факту, оспорення його та які особисті чи майнові права позивача виникнуть, зміняться або припиняться встановленням даного факту, а тому в задоволенні позову в цій частині також належить відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282, 319 ЦПК України, суд -
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов