ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4628/18

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/158/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради,

відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради,

відповідач - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України,

відповідач - Державна казначейська служба України, на боці якої виступає Чернігівська місцева прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 02 серпня 2018 року (повний текст рішення складений 07 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради, Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням рішення суду, в якому просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

06.06.2018 Чернігівською місцевою прокуратурою було подано до суду заяву про вступ у справу на боці відповідача - Державної казначейської служби України.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2018 до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50000 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Державна казначейська служба зазначає, що ними в повному обсязі вчиняються дії щодо виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників в порядку черговості надходження виконавчих документів. Лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчих листів стосовно позивача, Казначейство зможе здійснити заходи щодо перерахування йому коштів. Також Казначейство зазначає, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості. А за відсутності бездіяльності Казначейства щодо виконання рішень суду відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, Державна казначейська служба зазначає, що суд першої інстанції не навів обґрунтування підтвердження факту заподіяння моральних та фізичних страждань позивачу. Судом не визначено заподіяння моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру та не здійснено посилання на належні докази, які б підтвердили факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, не наведено обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської області у складі судді Онищенко О.І. від 11 вересня 2018 року, суд ухвалив: відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, надіслати Державній казначейській службі України копію ухвали про відкриття провадження, а ОСОБА_2, Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, Управлінню праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради та Чернігівському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України, Чернігівській місцевій прокуратурі - копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги (а.с.139).

Вказана вище кореспонденція була направлена адресатам 12.09.2018 року і отримана 13.09.2018 всіма адресатами (а.с.141-145), крім Державної казначейської служби України, від якої розписка про отримання судової кореспонденції не повернулася на адресу суду.

В зв'язку з відсутністю відомостей про отримання Державною казначейською службою України кореспонденції, направленої на його адресу Апеляційним судом Чернігівської області, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 01.11.2018 розгляд справи було відкладено на 12.11.2018. Копія цієї ухвали суду була направлена учасникам справи і отримана ОСОБА_2, Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради, Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України та Чернігівською місцевою прокуратурою 06.11.2018, а Державною казначейською службою України 07.11.2018, що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками про вручення поштових відправлень.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, враховуючи таке.

По справі вставлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.08.2010 у справі №2-4295/10 задоволено позов ОСОБА_2 Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради по виплаті ОСОБА_2, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в меншому розмірі, ніж передбачений ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_2, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в меншому розмірі, ніж передбачений ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням виплаченої грошової допомоги.

За вказаним судовим рішенням позивачу 06.05.2011 видано виконавчий лист (а.с.21).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2010 у справі №2-а-3910/10 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо відмови в перерахування ОСОБА_2 пенсії та надбавки до пенсії згідно закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 26 квітня 2010 року по 04 вересня 2010 року. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності (основної та додаткової) ОСОБА_2 з 26 квітня 2010 року по 04 вересня 2010 року відповідно до статей 50, 54 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75% від мінімальної пенсії за віком.

За вказаною постановою позивачу 16.06.2011 видано виконавчий лист (а.с. 19).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2011 у справі №2-а/2506/10967/11 частково задоволено позов ОСОБА_2 Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова по нарахуванню і виплаті ОСОБА_2 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю без дотримання положень статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова здійснити перерахунок державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_2 відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з розрахунку 8 мінімальних пенсії за віком та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно, що обраховується з розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, за період з 25.03.2011 по 18.06.2011 включно, та здійснити відповідні виплати.

За вказаною постановою позивачу 08.07.2011 видано виконавчий лист (а.с. 20).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2011 у справі №2-а/2506/17203/11 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова по нарахуванню і виплаті ОСОБА_2 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю без дотримання положень статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова здійснити перерахунок та виплату державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_2 відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з розрахунку 8 мінімальних пенсії за віком та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно, що обраховується з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" за період з 19.06.2011 по 22.07.2011 включно, з урахуванням проведених виплат.

За вказаною постановою позивачу 13.10.2011 видано виконавчий лист (а.с. 18).

На час розгляду справи жодна із зазначених вище постанов у повному обсязі не виконана, позивачу проведені перерахунки, проте кошти залишилися не виплаченими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав доведеним, що внаслідок порушення відповідачами прав позивача на отримання пенсії та допомоги на оздоровлення у встановленому законом розмірі, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи тривалість вчиненого правопорушення (кошти за судовими рішеннями позивачу не виплачені з 2011 року), а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 50000 грн.

З висновками суду першої інстанції щодо заподіяння моральної шкоди позивачу частково погоджується апеляційний суд.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: "...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи "Бурмич та інші проти України" Європейський суд вказує на справу "Бурдов проти Росіїї" (№2), в якій зокрема вказано: "У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов'язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу".

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 ("Бурдов проти Росії", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а також особливості їх виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії", для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

За таких обставин, навіть за відсутності бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання рішень суду, ухвалених на користь позивача, наявні підстави для стягнення з держави, як гаранта виконання судових рішень та виконавчих документів, заподіяної позивачу тривалим невиконанням судових рішень моральної шкоди.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п'ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України ОСОБА_2 було нараховано: за період з 05.09.2010 по 04.11.2010 - 9434,36 грн., за період з 25.03.2011 по 18.06.2011 - 14458,14 грн., за період з 19.062011 по 22.07.2011 - 4855,24 грн., а всього - 28747,74 грн. (а.с.76-78), проте, ці суми не були йому виплачені, про що зазначив відповідач - 2 у відзиві на позовну заяву (а.с.70-72).

Позивач є інвалідом 2-ї групи, має серйозні проблеми зі здоров'ям, за час невиконання рішень судів, ухвалених на його користь, 18 разів проходив стаціонарне лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями медичних документів (а.с.23-49). Крім того, ОСОБА_2 потребував коштів на проведення оперативного втручання, в зв'язку з чим звертався з заявами про надання матеріальної допомоги до Народного депутата України Микитася М.В. та Чернігівського міського голови Атрошенка В.А. (а.с.87, 89).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 10000 (десять тисяч) грн., в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди з 50000 (п'ятидесяти тисяч) грн. до 10000 (десяти тисяч) грн.

Таким чином, апеляційна скарга Державної казначейської служби України задовольняється частково (на 20%). Оскільки ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11.09.2018 Державній казначейській службі України відстрочено сплату судового збору за розгляд її апеляційної скарги в сумі 1057 грн. 20 коп., відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з Державної казначейської служби України в дохід держави необхідно стягнути 845 грн. 76 коп. (80%) не сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374 п.2 ч.1, 376 п.п.1,3,4 ч.1, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди з 50000 (п'ятидесяти тисяч) грн. до 10000 (десяти тисяч) грн.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави (розрахунковий рахунок № 0032, отримувач - УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 38054398, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), відомча ознака "80" Апеляційні суди) 845 грн. 76 коп. не сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: