Справа № 182/7464/17
Провадження № 2/0182/543/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, посилаючись на наступне.

14 липня 2014 року померла ОСОБА_2, яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона поховала її за свій особистий рахунок, що доводиться довідкою Шевченківської сільської ради № 467 від 15.07.2014 року. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1.5900 га., розташовану на території Шевченківської сільської ради, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:012:0003, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 073937, виданого Нікопольським районним відділом земельних ресурсів 20 січня 2004 року на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 397/1-р від 15.09.2003 року, зареєстрованого 20 січня 2004 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00. На випадок своєї смерті спадкодавиця залишила заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради 11 липня 2014 року, яким належну їй земельну ділянку заповіла їй. Спадкоємців, які мають обовязкову частку у спадщині у ОСОБА_2 не було, оскільки вона не мала чоловіка, дітей чи інших близьких родичів. Цей факт підтверджується довідкою Шевченківської сільської ради № 965 від 22.11.2017 року. На день смерті ОСОБА_2 вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Але фактично проживала разом з ОСОБА_2 з червня 2009 року по день її смерті 14 липня 2014 року по вул.Гагаріна, буд.6 в с.Шевченкове Нікопольського району, хоча і не була там зареєстрована, що доводиться довідкою Шевченківської сільської ради № 975 від 23.11.2017 року. Причиною її зі спадкодавицею спільного проживання став похилий вік спадкодавиці, у звязку з чим вона потребувала постійної сторонньої допомоги. Звернувшись в шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, вона отримала усне розяснення, що, проживаючи разом зі спадкодавицею, вона спадщину прийняла фактично, тому подання заяви не потрібне. Саме тому вона у встановлений ст.1270 ЦК України строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо при отриманні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2637/02-31 від 29.11.2017 року, виданої державним нотаріусом Першої нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, де було зазначено, що відсутній факт прийняття нею спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із

спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо

протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки вона фактично проживала зі спадкодавицею на день її смерті, спадщину вона прийняла фактично. Але, так як вона не була зареєстрована разом зі спадкодавицею, в неї виникла необхідність встановлення в судовому порядку факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім довідки Шевченківської сільської ради № 975 від 23.11.2017 року, факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 буде підтверджено показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з приписами ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. У звязку з викладеним вона змушена звернутися до суду з цим позовом для визнанняправа власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 Ринкова вартість земельної ділянки, загальною площею 1,5900 га, кадастровий номер :01:012:0003, що розташована на території Шевченківської сільської ради, станом на дату оцінки 28.11.2017 року становить 23 278.00 грн. В зв»язку з чим звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала. Просила суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, 14.07.2014 року померла ОСОБА_2 (а.с.7), яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15). Позивачка поховала її за свій власний рахунок (а.с.18). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1.5900 га., розташовану на території Шевченківської сільської ради, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:012:0003, що належала спадкодавиці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 073937, виданого Нікопольським районним відділом земельних ресурсів 20.01.2004 року на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 397/1-р від 15.09.2003 року, зареєстрованого 20.01.2004 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00 (а.с.11-14). На випадок своєї смерті спадкодавиця залишила заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради 11.07.2014 року, яким належну їй земельну ділянку заповіла позивачці по справі (а.с.8-10). Спадкоємців, які мають обовязкову частку у спадщині у ОСОБА_2 не було, оскільки вона не мала чоловіка, дітей чи інших близьких родичів. На день смерті ОСОБА_2 позивачка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Але фактично проживала разом з ОСОБА_2 з червня 2009 року по день її смерті 14.07.2014 року по вул.Гагаріна, буд.6 в с.Шевченкове Нікопольського району, хоча і не була там зареєстрована (а.с.16). Причиною спільного проживання позивачки зі спадкодавицею був похилий вік ОСОБА_2, у звязку з чим вона потребувала постійної сторонньої допомоги. У встановлений ст.1270 ЦК України строк позивачка не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини через юридичну необізнаність. Тому отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2637/02-31 від 29.11.2017 року, видану державним нотаріусом Першої нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (а.с.20).

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитані в судовому засіданні, пояснили, що є односельцями позивачки і добре знають, що вона доглядала за померлою ОСОБА_2 та ховала її, бо у бабусі нікого з рідних не було. Знають також, що позивачка прийняла спадок, бо проживала разом з померлою на день її смерті. І самі говорили позивачці, що треба вже щось вирішувати із спадком.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2, що померла 14 липня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку,

площею 1,5900 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:012:0003, в

порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, що померла 14

липня 2014 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6