Справа № 477/62/18
Провадження № 2/477/295/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року в сумі 13769,19 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 11 квітня 2008 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержав кредит в сумі 2000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував її умови та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 30 листопада 2017 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 13769,19 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі (а.с.21).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації (а.с. 25, 27, 28, 33), а також з розміщенням судом оголошення про виклик відповідача в судове засідання судом на сайті Жовтневого районного суду вебпорталу судової влади України (а.с. 32), тому з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 11 квітня 2008 року відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7).

Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту 500,00 грн.

Також сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості.

Однак, відповідно до наданого Банком розрахунку позивачем застосована інша відсоткова ставка, тоді як доказів збільшення відсоткової ставки по кредитному договору, узгодженої з відповідачем, суду не надано.

Згідно із заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на квітень 2008 року, а також Тарифами банку (а.с.7).

Також Тарифами визначена сума пені за порушення умов кредитування.

Визначена сума комісії за відповідними операціями.

Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт дав згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дав право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з п. 5.5 Умов розділу ІІ банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 6.5 Умов позичальник зобов'язується погасити заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 5.5.1 Правил розділу ІІ передбачена сплата Власником картки процентів за підвищеною процентною ставкою або додатковою комісією, розміри яких встановлюються Тарифами, за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту).

Згідно з п. 9.12 Умов Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Відповідно до п. 3, п. 5.4 Умов розділу ІІ строк дії картки (місяць і рік) вказаний на ній і вона дійсна до останнього календарного дня того місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONH).

Пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника за порушення клієнтом строків платежів за будь з яких грошових зобовязань, передбачених умовами Договору, у виді штрафу, що також дублюється довідкою про умови кредитування (Тарифами).

Так, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що передбачені Договором, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Відповідно до п. 4.6 Умов відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів в межах суми, підлягаючих банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів.

Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачував кредитну заборгованість, допустив систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 30 листопада 2017 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 1292,83 грн. (а.с.5-6).

Також Банком нараховано проценти.

Втім, стосовно зміни розміру відсотків, то відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

В той же час, заява не містить способи надання виписки Банком про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку.

При укладенні договору сторонами була узгоджена відсоткова ставка за користування кредитними коштами в розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в той же час, як вбачається з наданого розрахунку з 01 січня 2013 року відсоткова ставка збільшена до 30%, а з 01.09.2014 року до 34,80 %, з 01.04.2015 року 43,20 %.

Крім цього, в матеріалах справи не міститься доказів зміни процентної ставки по кредитній картці. Не надано Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, а тому, суд вважає за необхідне застосувати процентну ставку, узгоджену між сторонами при укладенні договору, а саме 1,9% на місяць.

Враховуючи, що Банк не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період (з 01.01.2013 року) за підвищеними відсотковими ставками, суд вважає необхідним стягнути проценти у наступному розмірі:

за період з 01.01.01.2013 року по 26.02.2013 року: 1412,58 грн. (сума заборгованості) х 57 днів використання кревних коштів х 1,9% х 12/360= 50,99 грн.

За період з 27.02.2013 року по 30.11.2017 року: 1292,83 грн. (сума заборгованості) х 1738 днів заборгованості х 1,9 % х 12/360 = 1423,06 грн.

Всього процентів: 1516,02 грн. (32,97 грн. заборгованість по відсоткам станом на 31.12.2012 року + 50,99 грн. за період з 01.01.2013 року по 26.02.2013 року + 1423,06 грн. за період з 27.02.2013 року по 30.11.2017 року).

Щодо суми боргу з пені та комісії в розмірі 1200,00 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг, в свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума.

До того ж, Банком як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобовязань.

Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені.

Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13).

Заявою про надання кредитних коштів передбачено, що позичальник зобовязався сплатити Банку за порушення строків зі сплати по будь-якому з платежів більш як на 120 днів, штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 8.6 Умов).

Однак суд вважає, що нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За такого, суд вважає можливим стягнути неустойку у виді фіксованої суми штрафу, нарахованої Банком в сумі 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 3309,85 грн., з яких: заборгованість по кредиту 1293,83 грн., проценти 1516,02 грн., штраф 500 грн. (фіксований).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 422,88 грн. (3309,85 грн. х 100 / 13769,19 грн. = 24%; 1762,00 х 24% = 422,88).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний код платника податків НОМЕР_1, паспортні дані ЕР № 361235, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 16.09.2009 року, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, рахунковий рахунок 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року, що виникла станом на 30 листопада 2017 року, в загальній сумі 3309 (три тисячі триста девять) грн. 85 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1292,83 грн., заборгованість по процентам 1516,02 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судові витрати по справі в сумі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова