Дата документу 25.01.2018 Справа № 554/9921/16-ц
Провадження № 2/554/461/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарях судового засідання Ткаченко А.К., Колесніченко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,треті особи комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про вселення в житлове приміщення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою : м.Полтава, пров.Кустарний,10, кв.34. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є квартиронаймачем квартири за вищевказаною адресою. Згідно ордеру № 92 від 26 травня 2003 року квартира була надана їй та членам її родини у складі : ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 ( син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3 (онука). Після розірвання шлюбу з її сином 23 вересня 2010 року колишня невістка з онукою добровільно з власної ініціативи забрали речі та виїхали з квартири. На теперішній час вони проживають ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ чоловік та син померли та були зняті з реєстрації. Колишня невістка та онука значаться зареєстрованими у квартирі, але з осені 2010 року в ній не проживають, комунальні послуги не сплачують, хоча деякі нарахування здійснюються за кількістю зареєстрованих осіб. Водночас добровільно знятися з реєстрації вони не бажають. Позивач просить визнати колишню невістку ОСОБА_2 та онуку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 із зустрічною позовною заявою про вселення, яка була прийнята судом до провадження. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 проживала з сім`єю у складі п'яти чоловік в однокімнатній квартирі відповідно до ордеру їй була надана спірна квартира, яка є трикімнатною. Так, квартира була надана ОСОБА_1 та членам її родини : ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 ( син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3 (онука). після отримання квартири вона зі своїм чоловіком та дочкою вселилися у квартиру. З 2008 року стосунки між нею та чоловіком погіршилися та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02 березня 2010 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка почала їй докоряти, що вона проживає в квартирі, та наполягала, що після розірвання шлюбу з сином, вона не є членом їхньої родини, а тому повинна звільнити квартиру та забрати речі. В результаті психологічного тиску вона була змушена з дочкою залишити квартиру. При цьому відповідач особисто підшукала їм житло та пообіцяло, що буде допомагати його винаймати. Деякий час відповідач дійсно їм допомагала винаймати житло, але після того як син одружився вдруге та від другого шлюбу у нього народилася дитина, відповідач перестала надавати допомогу. Після цього вона з дочкою неодноразово змінювали квартири. На її неодноразові прохання допустити її з дочкою до квартири, відповідач відмовлялася. Наразі вона з дочкою проживають в орендованій квартирі, іншого житла вони не мають. Враховуючи. що відповідач відмовляється у добровільному порядку впускати їх до квартири, позивач просить вселити її та дочку у спірну квартиру.

Позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила її позов задовольнити. З зустрічним позовом ОСОБА_2 не погодилася та просила відмовити у його задоволенні, так як ОСОБА_2 з онукою добровільно виселилася зі спірної квартири, забрала свої речі. За час з 2010 року вона не намагалася вселитися у квартиру. Замки вона не міняла, ключі у ОСОБА_2 були і зараз є, так як вона їх не віддавала. Вона раніше дійсно допомагала та надавала грошові кошти для оренди квартири. Перестала надавати гроші, коли змінився матеріальний стан, помер її чоловік та син.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач з дочкою у спірній квартирі не проживає з 2010 року, у зв'язку з чим вони втратили право користування квартирою. ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів того, що вона з поважних причин не проживає з дитиною у квартирі та ОСОБА_1 їй перешкоджала у вселенні. На виклику свідків не наполягають, так як відповідачем не оспорюється та обставина, що вона з дочкою з 2010 року не проживають у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні. Свої позовні вимоги підтримала та надала пояснення про те, що вона була вимушена покинути з дитиною квартиру через відносили з колишньою свекрухою. Речі вона сама не збирала, меблі не перевозила. Дійсно не проживає з дочкою у спірній квартирі з 2010 року. З чоловіком вона розлучилася, у чоловіка була інша сім`я, народилася дитина. ОСОБА_1 сама підшукала квартиру та надавала допомогу для оплати за оренду квартири. Після цього вона ще змінювали квартири та опісля колишня свекруха перестала давати гроші на квартиру та обіцяла купити їм квартиру. Ключів від квартири у неї немає, ключі були у чоловіка. Проте вона не може надати докази на підтвердження своїх вимог, так як свідків немає. З приводу вселення у квартиру вона нікуди не зверталася. Розмовляла з відповідачкою, але ніяких дій щодо вселення вона не вчиняла.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради з позовом не погодилася та зазначила, що у разі визнання ОСОБА_3, яка є неповнолітньою, права користування квартирою, остання буде позбавлена житла, чим порушуються права неповнолітньої дитини.

Представники КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради та управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з витягом з протоколу № 4 засідання адміністрації та профспілкового комітету Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25 грудня 2002 року було вирішено надати ОСОБА_1, яка проживає сім`єю з п'яти чоловік в однокімнатній квартирі, надати їй трикімнатну квартиру загальною площею 68,8 кв.м., що розташована за адресою : м.Полтава, пров.Кустарний, 10 на склад сімї : ОСОБА_1 - заявник, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - онука ( а.с.14).

Згідно зі ксерокопії ордеру № 92, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради 26 травня 2003 року, ОСОБА_1 з сім`єю з п'яти чоловік надано право на зайняття жилого приміщення за адресою 6 пров.КустарнийАДРЕСА_1 та до складу сімї входять : ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - онука ( а.с.15).

Відповідач ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, значиться зареєстрованими у зазначеній квартирі № 34 по пров.Кустарний,10 у м.Полтаві, про що свідчить довідка комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради від 22 листопада 2016 року (а.с.19).

Як вбачається зі ксерокопії рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 02 березня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та в рішенні суду зазначено, що після розірвання шлюбу спільна донька сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, буде проживати з відповідачкою - ОСОБА_2 ( а.с.62).

ОСОБА_5 помер 11 листопада 2016 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть від 12 листопада 2016 року ( а.с.17).

ОСОБА_4 помер 22 вересня 2014 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть від 22 вересня 2014 року ( а.с.18).

У відповідності до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в якому, зокрема, зазначена підстава - припинення права користування житловим приміщенням.

Як убачається з ксерокопії акту від 22 листопада 2016 року, який засвідчений начальником КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради ОСОБА_6, у квартирі за адресою: м.Полтава, пров.КустарнийАДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з осені 2010 року, їх речей в квартирі немає. ( а.с.20).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що з 2010 року вона з дочкою в квартирі не проживають, їх речей в квартирі немає.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона не проживає в квартирі з поважних причин, так як у неї виникли неприязні стосунки з ОСОБА_1, а тому просить вселити її та дочку у спірну квартиру.

У відповідності до ст..81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано доказів, що вона з дочкою з поважних причин не проживають в квартирі та ОСОБА_1 чинить їм перешкоди в користуванні житлом.

Так, відповідач зазначила, що до суду з позовом про вселення вона до цього не зверталася, вона до правоохоронних органів, органу опіки та піклування вона не зверталася з приводу позбавлення її та дочки житла.

Беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі № 34 в будинку № 10 по пров.Кустарний в м.Полтаві, але в ній не проживає без поважних причин з 2010 року, її речі в квартирі відсутні, після виселення зі спірної квартири вже змінили з дочкою три квартири та не намагалися вселитися у квартиру, а тому суд вважає визнати її такою, що втратила право користування вказаною квартирою, а у задоволенні її позову про вселенні слід відмовити, так як нею не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження вимог щодо неможливості проживання в квартирі з поважних причин та перешкоджання її вселенню у квартиру протягом шести років.

Щодо визнання ОСОБА_3, яка є неповнолітньою, такою, що втратила право користування спірною квартирою, суд зазначає наступне.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч.1 ст.18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Оскільки батьки несуть однакову участь у вихованні та забезпеченні, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини, а неповнолітня ОСОБА_3 самостійно визначила, що бажає проживати разом із матір'ю та разом з нею у 2010 році залишила вказану квартиру та немає у ній особистих речей, тому суд приходить до висновку, що вона втратила право користування квартирою та не може бути вселена у спірну квартиру.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить о висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою, та про відмову у задоволенні зустрічного позову про вселення.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13, 77-81, 141, 263-265,268 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою № 34 будинку № 10 по пров.Кустарному у м.Полтаві.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про вселення в житлове приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551, 20 грн..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова

Повне судове рішення складено 02 лютого 2018 року.

Суддя : Л.В.Кулешова