Справа №652/725/17
_________________2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 березня 2018 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді - Дригваль В.М.,
за участю секретаря - Гапич В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, смт. Високопілля, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Високопільського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд задовольнити їх у судовому порядку та розглянути справу у її відсутності. Не заперечує проти постановлення заочного рішення у разі неприбуття в судове засідання представника відповідача (а.с.81).
Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надавши до суду листа (а.с.22) в якому просить суд розглядати справу у її відсутності та письмові пояснення по суті позову (а.с.63-64).
Представник третьої особи Високопільського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, за довіреністю, ОСОБА_4А.(а.с.26), надав заяву про розгляд справи у відсутності представника. (а.с.82)
Відповідач, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «Приватбанк»в судове засідання представника не направив, двічі, 06.03.2018 року та 28.03.2018 року, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.1 ст.128 ЦПК України, про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.20, 72, 80), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надано, як не надано і відзиву на позовні вимоги та доказів на заперечення позовних вимог, а тому суд розглядає справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України. За таких обставин суд вважає причину неявки в судове засідання відповідача не поважною та за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280-282 ЦПК України, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.211 ЦПК України, ч.3. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, ч.2… У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено:
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач із вказаним виконавчим написом не погоджується, у звязку з чим і звернулась до суду за захистом свого порушеного права.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.
Зокрема, за змістом ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Разом з тим, нотаріус при вчинені спірного виконавчого напису не впевнилась, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років(загальний строк позовної давності), оскільки кредитний договір було укладено 09.08.2006 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса 10.07.2017 року, тобто через одинадцять років, що в свою чергу ставить під сумнів вчасного звернення з правом вимоги до позичальника.
Також нотаріус не зясувала чи звертався ПАТ КБ «Приватбанк» з такими самими вимогами до відповідного суду про стягнення заборгованості. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 09.08.2006 року, направлена на адресу ОСОБА_1 04.07.2017 року, а виконавчий напис вчинено 10.07.2017 року. Тобто, нотаріус при вчинені виконавчого напису не витребувала у заявника ПАТ КБ «Приватбанк» відомості про вручення зазначеної вимоги позичальнику ОСОБА_1.
Положеннями глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р №1172 (п.3.1, п.3.2 Порядку).
Так, постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Зокрема, відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості у кредитних правовідносинах додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
З дослідженого судом копії спірного виконавчого напису, встановлено, що нотаріус при вчинені даного напису не зазначив на підставі яких документів (доказів) було вчинено такий виконавчий напис, посилаючись тільки на Кредитний договір №б/н від 09.08.2006 року (а.с.7).
Порядок вчинення нотаріальних дій визначено пунктами 1 - 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Так, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису, стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
За результатами аналізу вище наведених норм права суд дійшов до наступних висновків, а саме: вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та, окрім того, бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису(стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат».
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі та встановити і зазначити про це у рішенні чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у Постанові у цивільній справі №6-887цс17 від 05.07.2017 року.
Проаналізувавши наведені вище розяснення, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису 10.07.2017 року нотаріус не пересвідчився у безспірності предявленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача.
Як розяснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні за участю нотаріуса, який залучається до участі у справі у якості третьої особи.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість боржника на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а нотаріус належним чином не виконав у повному обсязі вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» та не пересвідчився у безспірності заборгованості, що унеможливлює видачу виконавчого напису. А тому, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 640,00 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).
На підставі викладеного ст.18 ЦК України, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 81, 89, 141, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Високопільського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, протягом тридцяти днів, починаючи з дня проголошення, чи отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.М. Дригваль