Справа № 464/7850/16-ц
пр.№ 2/464/286/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2018 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Чорної С.З.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Житловик-С» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

Позивач 27.10.2016 звернувся до суду із позовом, який відповідною заявою від 16 серпня 2018 року уточнив, про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 13 636 грн. 70 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЛКП «Житловик-С» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку №18 по вул.Гн.Хоткевича в м.Львові, а також забезпечує подачу теплової енергії до даного будинку. У квартирі №14 цього будинку проживають відповідачі, які користуються послугами, що надаються силами позивача, натомість, всупереч чинного законодавства не виконують обов'язку і не несуть витрат за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку, за центральне опалення та гаряче водопостачання, за холодне водопостачання. У зв'язку з порушенням термінів оплати з боку відповідачів станом на 01.05.2016 за період з травня 2013 року по квітень 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13 636,70 грн., з яких 4 388, 27 грн.- за утримання будинку, 2 066,57 грн. за центральне опалення, 2 910, 33 грн. за гаряче водопостачання та 4 271,53 грн. за водопостачання та водовідведення. Вказані суми боргу позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку, а також відшкодувати понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою суду від 31.10.2016 відкрито провадження у справі.

Згідно із п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України із змінами, внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням, що внесені зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, а тому дану справу слід розглядати за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача у судове засідання не з»явилась, подала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов підтримує у повному обсязі та просить такий задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з»явилися. Як вбачається із матеріалів справи 30.08.2018 та 03.10.2018 на адресу місця проживання відповідачів направлялись судові повістки рекомендованими поштовими відправленням.

Положення ст. 43 ЦПК України визначають, що учасники справи зобов"язані, зокрема, з"являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов"язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов"язки, визначені законом або судом.

Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.1, п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки, до суду повернулися конверти «за закінченням терміну зберігання», суд вважає, що відповідачі були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання.

Суд враховує те, що відповідач ОСОБА_2 зловживав своїм процесуальними правами шляхом подачі неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи та поданням апеляційних скарг, відводів. Тому, суд з метою захисту прав позивача на справедливий і публічний розгляд його справи, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі № 14, яка знаходиться в будинку за адресою: м.Львів, вул.Гн.Хоткевича, 18, що підтверджується довідкою Форми №2 з місця проживання про склад сімї і прописку, виданою ЛКП «Житловик-С» від 31.08.2016р. № 1962.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року скасовано судовий наказ від 14 березня 2016 року про стягнення з відповідачів на користь позивача 47 051,80 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги ( з них: 7431,23 грн.-квартплата; 16693,21 грн.-центральне опалення; 14815,25 грн.-гаряче водопостачання; 8112,11 грн.-холодна вода) та 689,00 грн. судових витрат.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Встановлено, що будинок № 18 по вул.Гната Хоткевича у м.Львові перебуває на балансі ЛКП «Житловик-С» і позивач є його управителем - особою, яка здійснює управління будинком і забезпечує його належну експлуатацію, користуючись при цьому передбаченими ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правами та обов'язками. Виконуючи свої обов'язки, позивач уклав договори на обслуговування прибудинкової території, на вивіз твердих побутових відходів, на послуги водопостачання та водовідведення, централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За змістом ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України (ч. 1.ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в статтях 68, 162 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно дост.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч.1, 2 ст.32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею14 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що тарифи на комунальні послуги (в тому числі і з теплопостачання) затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно до ст.7 вказаного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням.

Постановою КМУ № 529 від 20.05.2009р. «Про порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території», в редакції, яка діяла на час правовідносин, які виникли, затверджений Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Отже, з огляду на вищенаведене, між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері житлово-комунальних послуг, а саме: Виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили вимоги п.14,17,35 Постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 від 21.07.2005р., а також п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 31.07.1996 р. №28, постанови КМУ «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12.07.2005 р. №560 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Судом також встановлено, що нарахування оплати за вказані види житлово-комунальних послуг проводилось за встановленими у законному порядку тарифами відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006 «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», а з 01.06.2011 згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», якою затверджено новий Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, та рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, прийнятих на реалізацію вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України.

З представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачі за надані житлово-комунальні послуги оплату здійснювали неналежним чином, внаслідок чого станом на 01.05.2016 за період з травня 2013 року по квітень 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13 636,70 грн., з яких 4 388, 27 грн.- за утримання будинку, 2 066,57 грн. за центральне опалення, 2 910, 33 грн. за гаряче водопостачання та 4 271,53 грн. за водопостачання та водовідведення.

Дані розрахунки суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено.

Враховуючи те, що обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, а тому суд прийшов до висновку, що відповідачі заборгували позивачу за надані житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідачі, будучи наділеним правом подання доказів, в порядкуст.76 ЦПК України не подали жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконали суд у своїй правоті та не довели обставини, на які посилається в обґрунтування своїх заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Отже, з претензіями щодо недотримання позивачем стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг відповідач мав можливість звернутись у вказаному порядку, однак суду не надано жодного доказу, що відповідачем здійснювались дії, які б свідчили про намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Всі надані відповідачем пояснення свідчать про намагання уникнути негативних для нього та його родини наслідків сплачувати раніше отримані спірні послуги, а не про будь-яке порушення їх прав чи наявність правових підстав для їх захисту.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані та спожиті житлово-комунальні послуги в солідарному порядку.

Крім цього, згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 689 грн. з кожного, сплачені останнім і які документально підтверджені (а.с.1)

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 83, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 266, 268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст.67,68, 156 ЖК України,

у х в а л и в:

Позов Львівського комунального підприємства «Житловик-С» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.05.2016 у розмірі 13 636 (тринадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 70 копійок, з яких 4 388, 27 грн.- за утримання будинку, 2 066,57 грн. за центральне опалення, 2 910, 33 грн. за гаряче водопостачання та 4 271,53 грн. за водопостачання та водовідведення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» судові витрати у розмірі 689 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» судові витрати у розмірі 689 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Львівське комунальне підприємство "Житловик-С", м.Львів, пр.Червоної Калини, 38, .

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення суду складено 13.11.2018 року.

Суддя: С.З.Чорна