Справа № 443/1454/17 Провадження № 2/443/425/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 року Жидаччівський районний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря судових засідань Шальвіри І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом Жидачівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування Жидачівської РДА звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, покликаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, жодних коштів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не надає, її вихованням зовсім не займається, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав по відношенні до неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та утримати з нього аліменти.

Представник позивача органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації Дадак І.Р. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти позову не заперечує, та просить його задоволити.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши, дослідивши та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Жидачівським райвідділом РАГС Львівської області 16 серпня 2003 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З акту обстеження житлово-побутових умов від 09 жовтня 2017 року вбачається, що санітарний стан в помешканні не задовільний, не прибрано, постільна білизна брудна, холодно, відчувається сирість, відсутній запас продуктів.

Згідно висновку органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації від 15.11.2017 року № 02-17/4002, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити гр. ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки, за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд вважає доведеним факт, який не спростовано і самим відповідачем, ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дочки, він не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 164, 165 СК України суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю. Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя с. Заболотівці, Жидачівського району Львівської області батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя с. Заболотівці, Жидачівського району Львівської області аліменти на утримання дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 930 гривень щомісячно на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко