У Х В А Л А

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 495/5232/16-ц

провадження № 61-10034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І., Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року у складі головуючого судді Мишко В. В. та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Варикаші О. Д., Станкевича В. А., Бабія А. П.,

встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила надати дозвіл на оформлення проїзного документу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_5; дозволити виїзд ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 13 серпня 2016 року по 28 серпня 2016 року та у період з 28 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року, з метою відпочинку та відвідування родичів. Стягнути судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 29 вересня 2001 року по 29 вересня 2014 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 та доньку ОСОБА_7, які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. В Автономній Республіці Крим у м. Севастополі проживають її мати, дідусь та брат. Вона та її діти не бачились з родичами майже два роки. На тимчасово окупованій території поширюється особливий правовий режим перетину меж, а тому їй та дітям необхідно мати відповідні документи. На її неодноразові усні та письмові прохання надати нотаріально завірені клопотання батька ОСОБА_5 на оформлення проїзних документів та згоду на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, останній відмовляє без пояснення причин. Вважає, що відповідач такими діями безпідставно перешкоджає у виїзді дітей, чим порушує їх права на вільне пересування у супроводі матері та спілкування з родичами. Такі дії суперечать інтересам дітей, тому вона просила позов задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Надано ОСОБА_4 дозвіл на оформлення проїзного документу дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дитини ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_5 Дозволено виїзд ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_5 до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 13 серпня 2016 року по 28 серпня 2016 року, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі їх матері - громадянки України ОСОБА_4, яка представлятиме інтереси ОСОБА_6 та ОСОБА_7, захищатиме їх права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я сина та доньки, забезпечить їх своєчасне повернення додому. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2016 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на оформлення проїзних документів дітей та надання дозволу на тимчасовий виїзд призначити до судового розгляду упорядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат