Справа № 428/8929/18
Провадження № 2/428/1513/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований онук позивачів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2008 року виїхав з м. Сєвєродонецька до Російської Федерації. Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він раніше спілкувався з відповідачем ОСОБА_3 Як йому відомо, 10 років тому назад, на рік раніше від нього, відповідач закінчив школу у м. Сєвєродонецьку та виїхав на постійне місце проживання до міста Санкт-Петербург, РФ, де вступив до вищого навчального закладу та більше не повертався.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що знав відповідача ОСОБА_3, як онука позивачів, які є його сусідами. Відповідач мешкав разом з позивачами змалку і до закінчення школи. Закінчив школу приблизно 10 років тому назад та поїхав до своєї матері у Санкт-Петербург, РФ. До діда з бабою ОСОБА_3 більше не повертався.

Вислухавши позивачів, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сектором приватизації житла від 30.04.1996 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 03.07.2018, виданою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 28336 від 03.07.2018, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання/ № 884 від 05.07.2018, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2, окрім них з 2008 року ніхто не проживає.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає з 2008 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачами судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 68 від 25.07.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., в рівних долях по 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. на користь кожного позивача.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 93400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1;

- позивач: ОСОБА_2, місце проживання: 93400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2;

- представник позивача: ОСОБА_6, місцезнаходження: АДРЕСА_2 реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3;

- відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: 93400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_4.

Суддя І. С. Посохов