АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур

Справа № 761/18132/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1558/2018

07 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палата з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за договором ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до Національного заповідника «Софія Київська» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

В своєму позові позивач просила визнати незаконним та скасувати Наказ №30 від 28.02.2017 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2008 року працює на посаді завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква».

На підставі подання заступника генерального директора з наукової роботи Корнієнка В.В. від 27.02.2017 року, протоколу засідання комісії від 24.02.2017 року, акту від 31.01.2017 року «Про підтвердження та посвідчення факту невиконання Розпорядження генерального директора від 13.01.2017 № 1» було видано наказ № 30-к «Про оголошення догани» яким оголошено догану завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни.

Апелянт вважає, що накладене дисциплінарне стягнення незаконне, оскільки свої посадові обов'язки завжди виконувала сумлінно, а зупинення богослужінь не входило до її функціональних обов'язків, тому вважає оголошення догани є наслідком неприязного відношення керівництва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалась на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оскаржуванийНаказ генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 28.02.2017 року № 30-к про оголошення догани завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 не містить відомостей про дисциплінарний проступок який відповідно до своїх посадових обов'язків вчинила позивачка, дата та обставини його вчинення, у чому саме полягає це порушення трудових обов'язків, а також яка ж саме шкода була заподіяна цим порушенням, вид та розмір цієї шкоди тощо.

Таким чином, апелянт вважає зміст догани за невиконання розпорядження генерального директора, є незрозумілим, у чому саме проявилося порушення пункту 1 розпорядження, який є безіменним, чи пункту 2, який зобов'язував завідувача відділу діяти в межах її компетенції та функціональних обов'язків, не визначено, а обвинувачення у нанесенні шкоди Національному заповіднику - огульне.

Крім того апелянт звертає увагу про те, що суд першої інстанції діяв несправедливо та упереджено стосовно вирішення заявлених клопотань.

Вважає, що суд першої інстанціївсупереч імперативної процесуальної норми, встановленої ч.10 ст.180 ЦПК України, порушив порядок допиту свідків, свідчення яких є недопустимими доказами, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 КПК України).

З цих підстав вважає наказ генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 28 лютого 2017 року № 30-к про оголошення позивачу догани необґрунтованим, несправедливим та незаконним.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апелянт та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що при вирішенні спору суд повно та всебічно з'ясовував обставини справи та правильно застосував норми матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 працює в Національному заповіднику «Софія Київська» з 1989 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 9.1. Статуту, керівництво заповідником здійснює генеральний директор.

Відповідно п. 9.2 передбачено, що генеральний директор здійснює керівництво діяльністю заповідника, несе повну відповідальність за фінансовий стан, господарську та виробничу діяльність, здійснює контроль за додержанням режиму Заповідника і порядку використання пам'яток, розподіляє обов'язки між працівниками, в тому числі своїми заступниками та керівниками структурних підрозділів, визначає їх функції та ступінь відповідальності, видає в межах своєї компетенції локальні акти розпорядчого характеру, які є обов'язковими до виконання усіма працівниками.

21.12.2016 року Кириленко В.В., який станом на 21.12.2016 року виконував обов'язки генерального директора, надав усне доручення ОСОБА_1 не допускати проведення богослужінь у пам'ятці з 01.01.2017 року.

13.01.2017 року Генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» КуковальськоюН.М. було видано розпорядження № 1 «Про призупинення проведення богослужінь у пам'ятці архітектури - Кирилівській церкві, XII ст.», відповідно п. 2 якого зобов'язано завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 забезпечити виконання зазначеного розпорядження (а.с. 85).

13.01.2017 року завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом розпорядження, про що свідчать підпис та примітка «Підстави не надано для ознайомлення», внесені її рукою, які містяться на звороті розпорядження (а.с. 85).

Відповідно до пункту 2.3.21 посадової інструкції завідувача відділу «Кирилівська церква» на завідувача відділу покладені завдання, зокрема, і щодо виконання доручень генерального директора Заповідника (а.с. 15-19).

26.01.2017 року позивачем було надано письмові пояснення з приводу виконання розпорядження від 13.01.2017 року (а.с. 86).

27.01.2017 року першим заступником генерального директора Кириленком В.В. було подано службову записку щодо створення комісії для з'ясування всіх обставин, перевірки та встановлення фактів, що підтверджують чи спростовують інформацію, надану ОСОБА_1 стосовно невиконання розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року.

30.01.2017 року Генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» було видано Наказ № 12 «Про створення комісії», з метою повного та всебічного з'ясування обставин невиконання завідувачем відділу «Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 розпорядження Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року №1 (а.с. 88-89).

30.01.2017 року було складено акт про підтвердження та посвідчення факту невиконання розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року №1 (а.с. 80).

Відповідно протоколу засідання комісії, створеної відповідно до Наказу Національного заповідника «Софія Київська» від 30.01.2017 року № 12 від 24.02.20107 року, рекомендовано генеральному директору Національного заповідника «Софія Київська» застосувати до завідувача відділу Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення за навмисне невиконання розпорядження від 13.01.2017 року (а.с. 121-124).

На підставі подання заступника генерального директора з наукової роботи Корнієнка В.В. від 27.02.2017 року, протоколу засідання комісії від 24.02.2017 року, акту від 31.01.2017 року «Про підтвердження та посвідчення факту невиконання Розпорядження генерального директора від 13.01.2017 № 1» та письмових пояснень завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» ОСОБА_1 від 31.01.2017 та від 28.02.2017 року, генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» 28.02.2017 року було видано наказ № 30-к «Про оголошення догани» яким оголошено догану завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни (невиконання пункту 1 та 2 розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 № 1 «Про призупинення проведення богослужінь у пам'ятці архітектури - Кирилівській церкві, XII ст.»). Із вищезазначеним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 28.02.2017 року, про що свідчить її особистий підпис, та додатково вона зазначила, що з наказом не згодна (а.с. 129).

Відповідно ч. 1. ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно погоджується.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з висновку Верховного Суду України по справі № 6-2801цс15 від 19. 10. 2016 р. зазначено, що відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

У наказі від 28.02.2017 року «Про оголошення догани» зазначено, що підставою притягнення завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є те, що нею не було виконано пункт 1 та 2 розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року.

Відповідно до п.1, 2 розпорядження від 13.01.2017 року на ОСОБА_1 в межах своєї компетенції та функціональних обов'язків зобов'язано забезпечити виконання розпорядження, а саме призупинити проведення богослужінь у пам'ятці архітектури Кирилівській церкві XII ст.»

Відповідно до акту від 31.01.2017 року, всупереч розпорядження генерального директора від 13.01.2017 року виявлено факт проведення в приміщенні Кирилівської церкви, представниками релігійної громади богослужінь в присутності завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_1

Також встановлено, що в журналі фіксування зняття та здавання пам'ятки на сигналізацію міститься запис про зняття ОСОБА_1 пам'ятки з сигналізації 31.01.2017 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист від 21.02.2017року № 3-2017 відповідно до якого Намісник Свято-Кирилівського чоловічого монастиря м. Києва Архімандрит Варлаам повідомив, що в Національному заповіднику «Софія Київська», 18, 19, 21, 22, 28, 29, 30 та 31 січня 2017 року дійсно проводились богослужіння у Кирилівській церкві священиками Свято-Кирилівського чоловічого монастиря м. Києва, за дозволу та повного сприяння завідувача Кирилівською церквою ОСОБА_1(а.с. 120).

Отже за відсутності правових підстав, без наявності укладеного договору та всупереч п.1, 2 розпорядження від 13.01.2017 року користування пам'яткою Кирилівська церква, XII ст., богослужіння проводились з дозволу ОСОБА_1

Відповідно до п. 4.2. посадової інструкції завідувача відділу «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» завідувач Відділу за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та Правил внутрішнього розпорядку Заповідника.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача стосовно того, що зміст догани за невиконання розпорядження генерального директора, є незрозумілим, у чому саме проявилося порушення пункту 1 розпорядження та пункту 2, який зобов'язував завідувача відділу діяти в межах її компетенції та функціональних обов'язків, не визначено, а обвинувачення у нанесенні шкоди Національному заповіднику - огульне.

Доводи апелянта про те, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не містить відомостей про дисциплінарний проступок який відповідно до своїх посадових обов'язків вчинила позивачка, дата та обставини його вчинення, у чому саме полягає це порушення трудових обов'язків, а також яка ж саме шкода була заподіяна цим порушенням, вид та розмір цієї шкоди, на думку колегії суддів не має істотного значення оскільки це не впливає на характер вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

Колегія суддів вважає, що дана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про,те що суд першої інстанціївсупереч імперативної процесуальної норми, встановленої ч.10 ст.180 ЦПК України, порушив порядок допиту свідків, свідчення яких є недопустимими доказами, оскільки апелянтом не було надано обґрунтовані докази вказаним доводам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку проте, що оскаржуваний позивачем наказ № 30-к «Про оголошення догани» яким оголошено догану завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, видано правомірно з дотримання трудових прав позивача, а тому підстави для його скасування відсутні.

Підставою притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є наявність в діях працівника складу дисциплінарного проступку: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, матеріали справи містять докази, які узгоджені між собою та в своїй сукупності підтверджують обґрунтованість позовної заяви.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за договором ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий Гаращенко Д.Р.

Судді Невідома Т.О.

Пікуль А.А.