Справа № 522/9475/17
Провадження № 2/522/4810/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кравчук Т.С.

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення недоплаченої щомісячної виплати державної соціальної допомоги, стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних, інфляції, пені, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Департаменту охорони здоров'я та соціального захисту населення Одеської обласної адміністрації, Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації (бувша Комінтернівська районна державна адміністрація) Одеської області про стягнення недоплаченої щомісячної виплати державної соціальної допомоги на дітей-вихованців та грошового забезпечення батьків вихователів (коштів на харчування дітей), посилаючись на те, що вони, позивачі, з грудня 2012 року організували дитячий будинок сімейного типу в м.Севастополь; до дитячого будинку були влаштовані діти; у 2014 році переїхали з Криму до м.Славути Хмельницької області, а в липні 2015 року з метою оздоровлення дітей вирішили виїхати в Одеську область, Комінтернівський район, с.Фонтанка, в зв'язку з чим 26.08.2015 року рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 26.08.2015 року №301 було припинено функціонування дитячого будинку сім'ї ОСОБА_2 на території міста Славута Хмельницької області й виплачено їм, позивачам, державну соціальну допомогу по 01.09.2015 року. При цьому по приїзду до Комінтернівського району вони, позивачі, зразу звернулися до управління праці та соціального захисту населення Комінтернівської райадміністрації Одеської області та передали усі документи, проте тільки 22.10.2015 року розпорядженням №500/а-2015 райадміністрації було поновлено виплати державної соціальної допомоги на дітей вихованців та грошове забезпечення батьків з 22.10.2015 року, а не з 01.09.2015 року. Позивачі зазначили, що вони стали звертатися до відповідних державних органів зі скаргами та листами з проханням вирішити питання щодо проведення виплат з 01.09.2015 року, так як виплати не були проведені за вересень 2015 року - 22015,80 гривень; за жовтень 2015 року - 22015,80 гривень; за листопад 2015 року - 22015,80 гривень; у грудні 2015 року було частково виплачено за ці місяці 29117,68 гривень, й загальна сума невиплат склала 36 929,72 гривень, яку позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно з урахуванням індексу інфляції, подвійної облікової ставки НБУ та трьох процентів річних.

Крім того, позивачі стверджують, що змушені були звертатися за допомогою до різних громадян, церкви, різних інстанцій, служб, чиновників, так як для належного харчування та утримання дітей не вистачало коштів, з причин чого було пролито не мало сліз та витрачено нервів, що призвело до спричинення їм моральної шкоди, яку позивачі оцінюють у розмірі 10 000,00 гривень та просять стягнути солідарно з відповідачів.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, 21.09.2017 року звернулися до суду з уточненою позовною заявою, в якій вказали, що 03 липня 2017 року розпорядження райадміністрації №271/А-2017 були внесені зміни до розпорядження №500/а-2015 від 22.10.2015 року стосовно дати функціонування дитячого будинку сімейного типу, а саме: змінено дату «22.10.2015 року» на «01.09.2015 року», й після цього в серпні 2017 року була проведена виплата заборгованості державної допомоги. Проте позивачі вважають, що заборгованість була сплачена лише після їх звернення до суду, а тому відповідно до положень ст.625 ЦК України відповідачі повинні сплатити суму інфляційний втрат у розмірі 8 206,55 гривень; суму пені подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання у розмірі 22 817,06 гривень та суму трьох процентів річних у розмірі 1915,00 гривень. Крім того, позивачі просять суд стягнути солідарно з відповідачів суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

Позивачі та їх представник обґрунтовують позовні вимоги викладеними в позові та в уточненнях до позову доводами, письмовими та усними поясненнями, положеннями ст.23 ЦК України, якою визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; положеннями ст.1167 ЦК України, згідно з якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; положеннями ст.625 ЦК України, згідно з якими боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представники відповідачів Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області та Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнали, просять відмовити у задоволенні позову, надали суду письмові заперечення проти позову та уточнення до заперечень на позов, в яких зазначили, що припинення функціонування дитячого будинку сімейного типу на базі сім'ї ОСОБА_2 на території міста Славути Хмельницької області було проведено з помилкою, так як зміна місця проживання не є підставою для припинення його функціонування. При цьому необхідно врахувати, що Славутська міська рада припинила функціонування дитячого будинку сімейного типу, а Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області ще не уклала з ОСОБА_1 угоду про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу, так як були відсутні для цього всі необхідні документи, тому відповідне розпорядження №500/а-2015 було прийнято 22.10.2015 року. Крім того, лише 03.11.2015 року позивачі звернулися до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністраціїіз заявою про виплату державної допомоги і відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №81 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім'ях за принципом «гроші ходять за дитиною» з 22.10.2015 року, тобто з дати видання розпорядження райадміністрації, почала надаватися відповідна соціальна державна допомога. Відповідачі стверджують, що для видання відповідного розпорядження №500/а-2015 від 22.10.2015 року необхідно було провести засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо припинення функціонування дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_1 та забезпечити функціонування цього будинку на території Комінтернівського району, здійснити відповідні організаційні процедури, що потребувало необхідного часу та документів, які не були передані комісії в повному обсязі. Представники відповідачів вважають, що вина відповідачів відсутня, так як несвоєчасні виплати державної допомоги відбулися з причин соціальних служб, які вчасно не прореагували на вибуття дитячого будинку сімейного типу з однієї області та прибуття до іншої області на постійне місце проживання. Тому вважають, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, пені та інфляційних втрат, так як між сторонами не існувало ні договірних, ні грошових зобов'язань.

Ухвалою суду від 11.10.2017 року у якості співвідповідача було залучено Лиманську районну державну адміністрацію Одеської області, яка позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнала, просить у позові відмовити, надала до суду письмовий відзив на позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2014 року виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області було прийнято рішення №137 «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі сім'ї ОСОБА_2 та влаштування на спільне проживання і виховання малолітніх дітей»; 22.04.2014 року між виконавчим комітетом Славутської міської ради та батьками-вихователями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено Угоду №228 про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу, якою визначені права та обов'язки сторін.

26.08.2015 року рішенням виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області №301 було припинено функціонування дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зв'язку зі зміною місця проживання й припинено дію Угоди Угоду №228 про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу від 22.04.2014 року.

22.10.2015 року Лиманською районною державною адміністрацією (бувша Комінтернівська районна державна адміністрація) Одеської області було прийнято розпорядження №500/А-2015 «Про забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу на базі сім'ї ОСОБА_1 на території Комінтерівського району», яким було вирішено, зокрема: службі у справах дітей Комінтернівської райдержадміністрації - забезпечити укладення угоди про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу; управлінню соціального захисту населення райдержадміністрації - поновити виплати державної соціальної допомоги на вихованців та грошового забезпечення батьків вихователів в межах видатків, передбачених у державному бюджеті з 22 жовтня 2015 року.

03.07.2017 року Лиманською районною державною адміністрацією Одеської області було прийнято розпорядження №271/А-2017, яким були внесені зміни до розпорядження №500/А-2015 від 22.10.2015 року, а саме в пункті шостому розпорядження слова та цифри «22 жовтня 2015 року» замінено на слова та цифри «01 вересня 2015 року».

Звертаючись до суду з позовом позивачі обґрунтували свої вимоги тим, що виплати державної соціальної допомоги на вихованців та грошового забезпечення батьків вихователів повинні були поновитися з 01.09.2015 року, тобто після припинення їх виплат виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області, а не з дати прийняття Лиманською районною державною адміністрацією Одеської області розпорядження №500/А-2015 від 22.10.2015 року.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що розпорядження №500/А-2015 від 22.10.2015 року позивачами не оскаржувалося, й доводів щодо його неправомірності з посиланням на норми матеріального закону, суду не надавалося, як і не надавалося вмотивованих доказів щодо надання позивачами необхідного пакету документів для поновлення функціонування дитячого будинку сімейного типу саме з 01 вересня 2015 року з урахуванням необхідності проведення відповідачами передбачених законодавством відповідних процедур для такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, чого не заперечують позивачі, що 30.08.2017 року ними були отримані кошти у розмірі 36929,72 гривень згідно розпорядження райдержадміністрації №271/А-2017 від 03.07.2017 року, яким була змінена дата поновлення відповідних виплат.

Крім того, відмовляючи в позові суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються, зокрема, нормами ст. 256-5, 256-7,256-8 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Положенням про дитячий будинок сімейного типу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2002 року № 564.

Фінансування дитячого будинку сімейного типу здійснюється за рахунок видатків державного бюджету в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №81 від 31.01.2007 року затверджено Порядок, яким визначено механізм призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім'ях за принципом «гроші ходять за дитиною».

У відповідності зі ст.625 ЦК України, на яку позивачі посилаються як на підставі обґрунтування позовних вимог, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються нормами Цивільного кодексу України, в спірних правовідносинах позивачі та відповідачі не є кредиторами та боржниками. При цьому перераховані вище законодавчі акти, що регулюють відносини по виплатам державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батькам-вихователям, не містять норм щодо нарахування таких виплат з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних, пені, а відтак - позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень суд виходить з того, що згідно з роз'ясненнями п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В той же час позивачами не надано вмотивованих доказів моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та обґрунтувань розміру моральної шкоди, а відтак їх доводи є непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст. 12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення недоплаченої щомісячної виплати державної соціальної допомоги, стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних, інфляції, пені - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

12.02.18