Справа № 132/3163/18
Провадження № 2/132/891/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Гуцол М.П.

секретаря Гордієнко А.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 року до місцевого суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1 Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частка житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 Однак на даний час оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, позивач не має можливості, по тій причині, що 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був померлий ОСОБА_3, про що свідчить Постанова про відмову у вчинення нотаріальних дій від 12.10.2016 року № 447/02-31.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої він просить слухати справу без його участі позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по вул. Шкільна,24а,с. Павлівка Калинівського Вінницького району, відносився до категорії колгоспних дворів, що свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1 Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частка житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 За життя батько склав заповіт. посвідчений секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівськогорайону вінницької області 16.05.2011 року,зареєстрованого в реєстрі за № 99, яким заповів позивачу та його брату все майно,деб воно не було із чого б не складалось.

Однак на даний час оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, позивач не має можливості, по тій причині, що 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був померлий ОСОБА_3, про що свідчить Постанова про відмову у вчинення нотаріальних дій від 12.10.2016 року № 447/02-31.

Відповідач по справі спадщину не прийняв на неї не претендує, про що подав відмову від прийняття спадщини від 06.04.2015 року до Варламова О.В. приватного нотіріуса Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що предметом позову є спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1, а саме житловий будинок, розташований вул.АДРЕСА_1

Встановлено, що вказане будинковолодіння відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тому при вирішенні даного спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК України.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цьогокодексу, він не заявив про відмову від неї.

Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком, позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, у встановленому законом порядку після смерті батька ОСОБА_3; позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 1233,1234 ЦПК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, ч.3 ст.200 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ. А, веранди літ. а, ганок, ганок, загальна площа 84,3 кв.м., житлова площа 46,3 кв.м., літня кухня літ. Б, погріб з шиєю літ. П/Б, погріб з шиєю літ. П, сарай літ. В, жомова яма літ. Е, криниця літ.№1, криниця літ. №2, з інвентаризаційною вартістю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 221596 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя: М.П.Гуцол