Справа № 569/7985/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

представників органу опіки та піклування виконавчого комітету

Рівненської міської ради Смаль Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/7985/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про скасування усиновлення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали та просять суд скасувати усиновлення ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 966 від 20 листопада 2013 року про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 і виключити з графи «батько» запис - ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 06 вересня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 30 жовтня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено рішення про усиновлення позивачем малолітнього сина відповідача ОСОБА_7, після чого в актовий запис про народження дитини були внесені відповідні зміни.

Спільне життя сторін не склалося. Рішенням Рівненського міського суду від 19 липня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, а рішенням Рівненського міського суду від 11 липня 2017 року з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказують на те, що позивач намагався стати батьком ОСОБА_7, але ним так і не став. Стосунки позивача, як батька, та ОСОБА_7, як сина, не склалися не з вини позивача і виконувати свої батьківські обов'язки та використовувати батьківські права щодо усиновленого він не має можливості. Впливу на дитину позивач не має, а тому виховання стало неможливим. Відповідач та її батьки не сприяють налагодженню стосунків між ним та дитиною. ОСОБА_7 не визнає позивача батьком та не бажає з ним спілкуватися.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали та просять суд у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю та безпідставністю.

На заперечення позовних вимог посилаються на те, що після усиновлення сторони проживали однією сім'єю, усиновлений проживав разом з ними. У ОСОБА_7 з позивачем склалися чудові стосунки ще до одруження сторін, а тому після їх одруження ці стосунки ще більше покращились. Дитина була щаслива і втішена тим фактом, що у неї є батько. Ніяким іншим словом, як тато, син позивача не називав і не називає й досі.

Та обставина, що стосунки між позивачем та відповідачем не склалися і вони розлучились, не є підставою для скасування усиновлення. ОСОБА_7, як і раніше, бажає спілкуватися з позивачем, його поради та думки є вагомими для дитини. На сьогоднішній день швидше можна сказати, що саме позивач уникає такого спілкування та не бажає його, він до дитини не приходить, не піднімає слухавки, коли дитина йому телефонує.

Вважають, що позивач не довів жодним належним та допустимим доказом, що усиновлений не визнає його батьком, не бажає з ним спілкуватися та що його усиновлення не відповідає інтересам дитини.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи думку представника органу опіки та піклування та наданий органом опіки та піклування висновок, а також враховуючи думку самої дитини, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 про скасування усиновлення задоволенню не підлягає, оскільки є недоведеним та безпідставним.

Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб.

30 жовтня 2013 року Рівненським міським судом у справі № 569/18628/13-ц було ухвалено рішення, яким: повністю задоволена заява ОСОБА_2 про усиновлення дитини; оголошено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 усиновлювачем ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1; змінено прізвище дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7» та по батькові дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7»; зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 966 від 27 травня 2003 року про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 і записати батьком дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та змінити прізвище дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7» та по батькові дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7»; зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції записати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком дитини в Книзі реєстрації народжень.

Судом також встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Рішенням Рівненського міського суду від 19 липня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, а рішенням Рівненського міського суду від 11 липня 2017 року з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог про скасування усиновлення позивач посилається на те, що між ним і дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ним, як усиновлювачем, своїх батьківських обов'язків.

Разом з тим, сукупність досліджених по справі доказів переконує суд у тому, що наведені позивачем обставини відсутні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, батьки позивача, суду показали, що дитина позивача не поважає, не сприймає його як батька. Вони не чули, щоб хлопчик називав позивача татом. Вважають, що відповідач не сприяла налагодженню стосунків між позивачем та сином, які були напруженими, і нічого для цього не робила. Дитина уникала спілкування з батьком.

Свідок ОСОБА_13, тітка позивача, суду показала, що, на її думку, позивач поспішив усиновити дитину відповідача. Дитина не слухає батька, а лише матір. Не чула, щоб дитина називала позивача батьком.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо стосунків позивача та дитини суд оцінює критично, оскільки вказані свідки є близькими родичами позивача і об'єктивно можуть бути заінтересовані у вирішення спору на користь позивача.

Натомість, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які є знайомими сторін, ствердили, що позивач добре відносився до ОСОБА_7 і у них були дуже хороші стосунки. Позивач радів і гордився тим, що у нього є сім'я та син. Дитина називала позивача татом. Свідок ОСОБА_15 також зазначила, що ОСОБА_7 хвалився її сину, що у нього є тато.

Питання доцільності скасування усиновлення неповнолітнього ОСОБА_7 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 27 вересня 2017 року. Вказана комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про недоцільність скасування усиновлення неповнолітнього ОСОБА_7.

Згідно висновку від 05 жовтня 2017 року № 08-1572, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає, що скасування усиновлення неповнолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є недоцільним.

Як слідує з висновку, при вирішенні питання щодо доцільності скасування усиновлення, представники органу опіки та піклування спілкувалися з ОСОБА_7, який, зокрема, надав письмові пояснення про те, що разом з татом ОСОБА_2 проживав з 10 років. Весь час називав його татом. Сім'я разом проводила час: вигулювали собаку, катались на велосипеді, грали на гітарі. Хлопчик бажає спілкуватися з батьком і хоче, щоб він і надалі був його татом.

Наведене свідчить про те, що, відповідно до вимог статті 171 СК України, думка дитини при вирішенні питання про скасування усиновлення була вислухана представниками органу опіки та піклування.

Висновок органу опіки та піклування про недоцільність скасування усиновлення суд визнає достатньо повним та об'єктивним, а тому враховує цей висновок при вирішенні спору, приймаючи до уваги його узгодженість та відповідність сукупності інших досліджених по справі доказів.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Смаль Г.В. згаданий висновок про недоцільність скасування усиновлення підтримала та просить суд в інтересах дитини у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Суд, з метою врахування думки дитини при вирішенні спірного питання, запросив неповнолітнього ОСОБА_7, якого вислухав у присутності представника органу опіки та піклування у судовому засіданні без участі сторін та їх представників, щоб виключити можливий психологічний вплив на дитину з їх сторони.

Як зазначив ОСОБА_7, він визнає позивача батьком, поважає його і хоче, щоб позивач і надалі був його татом, бажає спілкуватися з ним та проводити час. До скасування усиновлення відноситься негативно.

Відповідно до вимог частини першої статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача.

Суд вправі скасувати усиновлення дитини при відсутності винної поведінки усиновителя, коли в силу обставин, що не залежать від усиновителя, не склались відносини, що необхідні для нормального розвитку і виховання дитини. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача.

Разом з тим, якщо скасування усиновлення суперечить інтересам дитини, і, крім того, є підстави для нормалізації відносин між усиновлювачем та усиновленим, об'єктивні причини для скасування усиновлення відсутні, оскільки усиновлювачем можуть бути вжиті заходи щодо налагодження стосунків з дитиною.

Як встановлено частиною першою статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що позивач належними та достатніми доказами не довів, що між ним, як усиновлювачем, та дитиною, незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов'язків.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною, або що позивач звертався до органів опіки та піклування з приводу вирішення питань щодо участі у вихованні усиновлюваного, спілкуванні з ним. Навпаки, як у позовній заяві, так і у своїх поясненнях у судовому засіданні, позивач зазначив, що протягом тривалого часу він не спілкувався з дитиною і ніяким чином не намагався змінити цю ситуацію.

Згідно зі статтею 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої) (ратифікована Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою), усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Разом з тим, судом не встановлено серйозних обставин, які б слугували підставою для скасування усиновлення. Враховуючи вимоги статті 238 СК України, суд визнає, що, зокрема, розірвання шлюбу між сторонами не може бути і не є підставою для скасування усиновлення.

При вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу і на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20 травня 2010 року, яке набуло статусу остаточного рішення 20 серпня 2010 року. У цій справі Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_2 належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для скасування усиновлення.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про скасування усиновлення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Третя особа - виконавчий комітет Рівненської міської ради, місцезнаходження: місто Рівне, вулиця Соборна,12А, .

Повне рішення складено 14 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь