П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі :

головуючого : Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна",

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2016 року в справі № 569/6089/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухваленого під головуванням судді Бучко Т.М. об 17 год. 12 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ "СК "Провідна") страхове відшкодування у сумі 19 969 грн 49 коп., пеню у розмірі 770 грн 33 коп. за період із 09 квітня 2016 року до 13 травня 2016 року, 3 % річних у розмірі 57 грн 45 коп., інфляційні витрати в сумі 199 грн 70 коп., всього - 20 996,97 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 15 жовтня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки УАЗ

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/90/2018 Головуючий у 1 інстанції : Бучко Т.М. Доповідач : Григоренко М.П.

31512 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Renault Twingo під його (позивача) керуванням.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди він (позивач) отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, з моменту дорожньо-транспортної пригоди й до теперішнього часу продовжує відновлення здоров'я, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, переніс дві операції. Крім того, внаслідок отриманих травм набув стійку втрату працездатності та має 3 групу інвалідності.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна".

Для отримання страхового відшкодування він звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виплатити витрати на лікування, неотримані доходи у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період такої втрати, шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, та моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати. Відповідач визнав випадок страховим та нарахував страхове відшкодування, однак, безпідставно знизив розмір виплати з тимчасової непрацездатності та допустив математичну помилку при визначенні розміру моральної шкоди.

Оскільки з 09 квітня 2016 року до 13 травня 2016 року відповідач прострочив виплату страхового відшкодування в оспорюваній частині, вважає, що підлягає стягненню і пеня відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних і інфляційні втрати.

Посилаючись на наведені вище обставини, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, завданої в ДТП задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 заборгованість по страховому відшкодуванню в розмірі 19969 грн. 49 коп., пеню в розмірі 770 грн. 33 коп., 3 % річних в розмірі 57 грн. 45 коп., інфляційні втрати в розмірі 199 грн. 70 коп., а всього - 20996 грн. 97 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що страховик зобов'язаний в межах встановлених законом лімітів відшкодувати потерпілому шкоду, яка має обов'язково бути підтверджена документальними платіжними документами, позивач надав медичні та фінансові документи на підтвердження понесених витрат, які мають зв'язок із ДТП та підлягають відшкодуванню, витрати в частині благодійних внесків, комісія банків, дублікати не пов'язані із ДТП не підлягають відшкодуванню.

Стосовно вимог про відшкодування шкоди у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, зазначає, що 12 квітня 2016 року позивачу була відшкодована встановлена допомога у розмірі 1147 грн. та у розмірі 18 мінімальних заробітних плат у щомісячному розмірі відповідно, а тому правових підстав для задоволення вказаної вимоги немає.

Стосовно вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, відсотків за користування грошовими коштами та інфляційних витрат, зазначає, що 12 квітня 2016 року відповідач перерахував позивачу 37218,65 грн., в тому числі: витрати на лікування в розмірі 13700,95 грн., витрати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1147 грн., шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності, в розмірі 18 мінімальних заробітних плат - 20646 грн. та моральна шкода в розмірі 5 % страхової виплати в сумі 1724,70 грн.

Стосовно вимог щодо стягнення витрат на юридичні послуги зазначає, що відповідач не порушував прав позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому законом та не вчиняв дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання такого права, а тому відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не підлягає задоволенню.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача адвокат ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ "Страхова компанія "Провідна", суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 22, 23, 25, 26-1, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. ст. 549, 550, 625 ЦК України та виходив із того, що здобутими по справі доказами доведено факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань, які виникли на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0523372, у вигляді не повного здійснення страхових виплат позивачу, які пов'язані із тимчасовою непрацездатністю останнього, витратами на лікування та відшкодуванням моральної шкоди, на загальну суму 19969 грн. 49 коп., у зв'язку із чим ця заборгованість підлягає стягненню у примусовому порядку, а також підлягає стягненню із відповідача пеня, в розмірі 770 грн. 33 коп., 3 % річних, в розмірі 57 грн. 45 коп. та інфляційні втрати, в розмірі 199 грн. 70 коп..

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

По справі встановлено, що 15 жовтня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки УАЗ 31512, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля марки Renault Twingo під керуванням ОСОБА_1

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року, частково зміненим вироком апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля УАЗ 31512, реєстраційний номер 38143РВ, застрахована у ПрАТ "СК "Провідна" на підставі укладеного між ПСП "Волинь" та ПрАТ "СК "Провідна" полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0523372 із терміном дії з 31 березня 2013 року до 30 березня 2014 року.

За заявою позивача 12 квітня 2016 року відповідачем було нараховано та виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 37 218 грн 65 коп., у тому числі: витрати на лікування у розмірі 13 700 грн 95 коп., витрати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності - 1 147 грн, шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності, у розмірі 18 мінімальних заробітних плат - 20 646 грн та моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати в сумі 1 724 грн 70 коп.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до Положення "Про експертизу тимчасової непрацездатності", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09 квітня 2008 року за № 189, тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Тимчасова втрата працездатності не може тривати у особи більш ніж як чотири місяця (в окремих випадках 5 або 10 місяців), після спливу такого строку особа або перебуває в статусі виліковної особи або отримує статус інваліда (тобто, перебуває в статусі - стійкої втрати працездатності).

Тобто, фізична особа не може знаходитися одночасно у стані тимчасової втрати працездатності та стійкої втрати працездатності. Після закінчення стану тимчасова втрата працездатності (який не може тривати більше чотирьох місяців або п'яти, або десяти місяців) фізична особа або отримує стійку працездатність, або становиться виліковною.

З матеріалів справи, зокрема з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0310350 вбачається, що ОСОБА_1 вже 17 лютого 2014 року встановлено другу групу інвалідності, тобто встановлено юридичний факт - стійка втрата працездатності позивачем.

19 березня 2014 року було видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, де також зазначена друга група інвалідності, тобто встановлено стійку втрату працездатності.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зобов'язати страхову компанію виплатити йому страхове відшкодування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності за час від дати настання дорожньо-транспортної пригоди (15 жовтня 2013 року) до 02 листопада 2015 року, що не відповідає вказаній вище довідці та посвідченню, оскільки вже з 17 лютого 2014 року позивач юридично вважався особою зі стійкою (постійною) втратою працездатності, а не з тимчасовою втратою працездатності.

Періоди перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні відповідачем в судовому засіданні не оспорювалися.

Відповідач визнав та виплатив позивачу шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності, в сумі 1147 грн.

Згідно із ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення страхового відшкодування у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, починаючи із 17 лютого 2014 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю в період з 15 жовтня 2013 року по 16 лютого 2014 року лише частково, на суму 1147 грн., хоча за вказаний період часу ОСОБА_1 належить до виплати 4868 грн. 71 коп. і сторона відповідача не надала будь-яких ґрунтовних пояснень щодо невиплати решти страхового відшкодування за цей період, а тому колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині, щодо стягнення різниці недоплаченого страхового відшкодування у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю за вищевказаний період, в розмірі 3721 грн. 71 коп., а також стягнення недоплаченої моральної шкоди, на суму 236 грн. 08 коп., мають бути задоволені, відповідно до положень ст. ст. 22, 23, 25, 26-1, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати ) з вини страховика ( МТСБУ ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, виплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 9 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року, в розмірі 152 грн. 67 коп. грн. ( 3957,79 грн. : 365 х 13 днів х ( 22 % х 2 ) + 3957,79 грн. : 365 х 22 дні х ( 22 % х 2 )), а також 3 % річних, в розмірі 11.38 грн. та інфляційні втрати, в розмірі 39.57 грн.

Всього із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4161 грн. 41 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на лікування, в розмірі 166 грн. 60 коп., які пов'язані із сплатою благодійних внесків та банківських комісій, задоволенню не підлягають, оскільки це не є витрати на лікування, а тому не можуть входити до суми страхового відшкодування.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково і останній є звільненим від сплати судового збору, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України, тому судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку із сплатою судового збору за подання апеляційної так касаційних скарг, в розмірі 1018.67, підлягають компенсації ПрАТ "СК "Провідна" за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь ОСОБА_1 заборгованість із страхового відшкодування, в сумі 3957 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання, в розмірі 152 грн.67 коп., 3% річних - 11 грн. 38 коп., інфляційні втрати, в розмірі 39 грн. 57 коп., всього 4161 грн. 41 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку із сплатою судового збору, від сплати якого позивача звільнено, в розмірі 1018,67 грн., підлягають компенсації ПрАТ "СК "Провідна" за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20.02.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків