Справа №333/5834/16-ц
Провадження №2/333/435/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кругліковій А.В.,

при секретарі Іщенко А.О.

розглянувши матеріали цивільної справи №333/5834/17 за позовом: ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період часу з 27.05.1981 року по 20.09.1982 року останній проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій. У 1982 році при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, в результаті мінно-вибухового осколкового множинного поранення голови, тулубу, ЗЧМТ, контузія, кульове проникаюче торако-абдоминальне поранення справа з ушкодженням легені, діафрагми, перелом 10 ребра, пошкодження печінки, що підтверджено військово-обліковими документами, актом судово-медичної експертизи від 17.04.2012 року № 387/Ж Київського міського бюро СМЕ, свідоцтвом про хворобу від 13.05.1982 року № 1260 і від 16.11.1982 року № 2562. Встановлено повний діагноз: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь АГ 3, високий кардіоваскулярний ризик. Гіпертрофія лівого шлуночка. ІХС: стенокардія напруги. 2ФК. Постінфарктний кардіосклероз (31.05.2014), КАГ (10.06.2013) з імплантацією стента Kaname 3,5*18 мм. СН 1 ст. 2 ФК. ХОЗЛ ІІ ст. (GOLD 2011-А), дифузний пневмофіброз. Стан проникаючого кульового поранення грудної клітини (правої легені) 1982 року, ЛН ІІ, за змішаним типом. Наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (1982 року), травматична енцефалопатія, цефалічний, астенічний, вестибулярний синдром, правобічна пірамідна недостатність. Атеросклероз церебральних артерій. Первинний остеоартроз лівого плечового суглоба. Ро І. НФС 1-2 ст. Остеоартроз обох колінних суглобів Ro-2. НФС 1-2 кіста Беккера правого колінного суглоба. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманням зазначених травм, контузії був звільнений з лав Збройних сил України за станом здоров`я, йому встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням контузії під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100 000 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду, виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Позивач до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник позивача до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до зали судового засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Розглянувши клопотання представника відповідача, враховуючи розумність строків розгляду справи, судом відмовляється у його задоволенні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують зайнятість останнього у іншому судовому процесі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин. Згідно зі ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про збройні сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14. Згідно з ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що в період часу з 27.05.1981 року по 20.09.1982 року ОСОБА_1 проходив військову службу у складі Радянських військ в Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується довідкою від 09.02.2012 року №135, виданою військовим комісаром Комунарського райвійськкомату (а.с.15), а також військовим білетом серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.1992 року Шевченківським районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя, на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, у 1982 році, при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, у результаті мінно-вибухового осколкового множинного поранення ОСОБА_1 отримав контузію і чисельні поєднані осколкові важкі поранення, що підтверджується військово-обліковими документами, актом судово-медичної експертизи Київського міського бюро СМЕ від 17.04.2012 року № 387/Ж (а.с.19), свідоцтвами про хворобу від 13.05.1982 року № 1260 (а.с. 17) та від 16.11.1982 року № 2562 (а.с. 16), витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 24.04.2012 року № 779 (а.с. 13). У зв`язку з отриманням зазначених травм, у тому числі контузії, ОСОБА_1 було звільнено зі Збройних сил України за станом здоров`я. Також, 09.09.2013 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №480688 (а.с. 18) та копією посвідчення від 16.01.2013 року № НОМЕР_2 серії Є (а.с. 9). Позивач по справі неодноразово проходив стаціонарне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» госпітального відділення для інвалідів та ветеранів війни від 26.12.2014 року №21843 (а.с. 12), випискою із медичної картки стаціонарного хворого кардіологічного відділення КУ «Госпіталь ветеранів війни» від 22.11.2015 року № 1815 (а.с. 14). Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу. Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 не є військовослужбовцем в розумінні норм ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» оскільки, як свідчать матеріали справи, був звільнений з військової служби ще в 1982 році. За час проходження військової служби у період з 27.05.1981 року по 20.09.1982 року норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнятий 20 грудня 1991 року та ЦК України, що набули чинності з 01.01.2004 р., не діяли. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктами п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. При цьому, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», користуються усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Оскільки законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я (1981-1982 роки), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. У зв`язку з чим, у задоволенні позову ОСОБА_1 судом відмовляється. Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Повне рішення складено 12.02.2018 р.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Круглікова