Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ОСОБА_2 Міністрів України,ОСОБА_3 Оборони України,Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

за участю представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_2 Міністрів України ОСОБА_4О.(на підставі довіреності від 27.12.2017 р.,довіреності від 09.01.2018 р.)

представника відповідача ОСОБА_3 Оборони України ОСОБА_5О.(на підставі довіреності від 22.11.2017 р.)

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що з 19.06.1983 р.по 23.11.1984 р.він проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій,в тому числі під час виконання інтернаціонального обов*язку.

Під час проходження військової служби у 1984 р.отримав осколкові поранення голови.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 03.09.2015 р.№ 1647/ж встановлено,що наявні у позивача рубці у лобовій ділянці зліва та подібні рубці у лівій скроневій ділянці є наслідком загоєння ран,які могли утворитися внаслідок вогнепальних(осколкових)поранень,отриманих у 1984 р.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв*язку захворювань,поранень,контузій,травм,каліцтв у колишнього військовослужбовця 07.09.2015 р.підтверджено,що поранення(контузія)та захворювання пов*язані з виконанням обов*язків військової служби у країнах,де велись бойові дії.

Наслідком перенесеної у 1984 р.контузії для позивача є численні захворювання,порушення нормальних життєвих зв*язків та можливість реалізації ним звичок і бажань,постійні фізичний біль,поганий настрій,розлад сну,а значна частина пенсії позивача як особи з інвалідністю 2 групи з 2017 р. витрачається ним на лікування.

Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд стягнути з Держави Україна в особі ОСОБА_2 Міністрів України,ОСОБА_3 Оборони України,Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гр.

Ухвалою суду від 28.09.2017 р.позов ОСОБА_1було залишено без руху.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 11.01.2018 р.,підготовче судове засідання проведено 01.02.2018 р.

Відповідачем ОСОБА_2 Міністрів України(далі КМУ) був наданий відзив на позов,за змістом якого на КМУ не покладено обов*язку виплати моральної шкоди військовослужбовцям,з вини КМУ моральна шкода позивачу не була завдана,тому підстави,передбачені ст.1167 ЦК України, для стягнення з КМУ на користь позивача відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідачем ОСОБА_3 Оборони України(далі МОУ) був наданий відзив на позов,за змістом якого на МОУ не покладено обов*язку виплати моральної шкоди колишнім військовослужбовцям ОСОБА_6,з вини МОУ моральна шкода позивачу не була завдана, ОСОБА_1не являється суб*єктом Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,тому підстави,передбачені ст.1167 ЦК України, для стягнення з МОУ на користь позивача відшкодування моральної шкоди відсутні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1не з*явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ст.211 ч.3,ст.223 ч.5 ЦПК України,учасник справи має право подати клопотання про розгляд справи без його участі,неявка позивача у судове засідання за наявності його заяви про розгляд справи за його відсутності є підставою для розгляду справи без участі позивача у судовому засіданні,оскільки його нез*явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні представник відповідача КМУ за довіреністю ОСОБА_4виклав у вступному слові зміст та підстави заперечень проти позову.

В судовому засіданні представник відповідача МОУ за довіреністю ОСОБА_5 виклав у вступному слові зміст та підстави заперечень проти позову.

В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки,яка вручена уповноваженій особі завчасно,про що у справі є поштове повідомлення,відзиву на позов відповідачем не подано.

Відповідно до ст.223 ч.1 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови,що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання,не перешкоджає розгляду справи по суті.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши усні пояснення представників учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений не обґрунтовано,задоволенню не підлягає на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого ОСОБА_1позову є вимога колишнього військовослужбовця ОСОБА_6,звільненого у запас у 1984 р., до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди,якої позивач зазнав внаслідок розладу здоров*я та інших,пов*язаних із цим,негативних явищ,після поранення під час бойових дій у 1984 р.в Демократичній Республіці Афганістан.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував з посиланням на норми ст.1167 ЦК України,ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов'язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

З наданих позивачем доказів суд встановив,що ОСОБА_1не являється військовослужбовцем Збройних Сил України,оскільки був призваний до лав ОСОБА_6 31.10.1982 р.,проходив військову службу до 23.11.1984 р.,в тому числі з 19.06.1984 р.у складі ОСОБА_6 був направлений для надання військової допомоги у ДРА,про що свідчать записи у військовому квитку позивача,копія якого надана до матеріалів справи.

Збройні Сили України фактично створені з 24.08.1991 р.після прийняття Верховною Радою України постанови «Про військові формування в Україні»,чинним законодавством України не передбачено відповідальності чи будь-якого іншого правонаступництва ОСОБА_3 Оборони України за шкоду,заподіяну здоров*ю колишніх військовослужбовців ОСОБА_6 під час виконання ними обов*язків військової служби.

Позивач,який звільнився з військової служби 23.11.1984 р.,не являється суб*єктом Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,який введений в дію Постановою Верховної Ради України N 2012-XII ( 2012-12 ) від 20.12.1991 р.,а його посилання на те,що спірні правовідносини між ним та Державою Україна регулюються саме цим Законом, є помилковими.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів.

З урахуванням приписів ст.1167 ЦК України,відшкодування моральної шкоди як спосіб захисту цивільних прав має низку особливостей,може бути здійснено незалежно від вини особи, що заподіяла її, у таких випадках:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) якщо шкоди завдано фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування чи посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, а також унаслідок прийняття вказаними органами нормативно-правового акта, що було визнано незаконним і скасовано.

З наданих позивачем копій посвідчень вбачається,що ОСОБА_1М.є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги,встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Як передбачено ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту»,ветеранами війни є особи,які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно статті 7 цього ж Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать учасники бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 03.09.2015 р.№ 1647/ж встановлено,що наявні у позивача рубці у лобовій ділянці зліва та подібні рубці у лівій скроневій ділянці є наслідком загоєння ран,які могли утворитися внаслідок вогнепальних(осколкових)поранень,отриманих у 1984 р.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв*язку захворювань,поранень,контузій,травм,каліцтв у колишнього військовослужбовця 07.09.2015 р.підтверджено,що поранення(контузія)та захворювання пов*язані з виконанням обов*язків військової служби у країнах,де велись бойові дії.

Відповідно до довідок до актів огляду МСЕК серія АВ № 0550914 ,серія АВ № 6074194 ,позивачу з 04.01.2017 р.встановлена 2 група інвалідності з причини захворювання,отриманого внаслідок контузії,захворювання пов*язане з виконанням обов*язків військової служби у країнах,де велись бойові дії.

Надані позивачем виписні епікризи за 2015 р.,2016 р.,2017 р.підтверджують ті обставини,що протягом цього періоду позивач проходив лікування з встановленим основним діагнозом:стенокардія,післяінфарктний кардіосклероз,недостатність МК 1 ст.,гіпертонічна хвороба 3 ст.,супутній діагноз :стійкі залишкові явища ЗЧМТ(1984 р.контузія головного мозку)та інше.

Суд погоджується з доводами позивача про те,що внаслідок розладу здоров*я він дійсно зазнав моральної шкоди через неможливість вести звичний для кожної людини соціально активний спосіб життя,фізичний біль та страждання і перспективу постійного обстеження та лікування,витрачання коштів саме на це,оскільки негативні наслідки у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій за подібних обставин є природніми.

Водночас,відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності,обов*язковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової)шкоди підлягають:наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювача,наявність причинного зв*язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд повинен з*ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю)вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,а також інші обставини,що мають значення для вирішення спору.

Отже,наявність шкоди сама по собі ще не породжує обов*язку її компенсації,так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності,при цьому правильно визначити суб*єкта такої відповідальності.

З досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено факту протиправних дій або бездіяльності з боку Держави України або її центральних органів відносно позивача,наявності причинного зв*язку між шкодою і протиправними діями або бездіяльністю Держави України та виною Держави України у її заподіянні.

З викладу фактичних обставин у позовній заяві самим позивачем встановлено,що отримана ним під час проходження військової служби у ОСОБА_6 у 1984 р.контузія мала наслідком інші посттравматичні явища та численні захворювання,водночас,по цьому факту не встановлено дій або бездіяльності держави Україна або її центральних органів,які перебували б у причинному зв*язку з завданою позивачу шкодою.

Навпаки,доводи представників відповідача про відсутність вини останніх у заподіянні позивачу шкоди є слушними та доказами позивача не спростовані.

Компенсація немайнових втрат позивача як особи з інвалідністю внаслідок війни передбачені ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту»,де встановлені пільги особам з інвалідністю внаслідок війни,зокрема,за ч.1 цієї статті на безплатне одержання ліків,лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів;позачергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів),безплатне забезпечення іншими протезами і протезно-ортопедичними виробами;безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Доводи позивача в обґрунтування позову зводяться до того,що сам по собі факт отримання ним контузії під час проходження військової служби у 1984 р.вже є підставою для відшкодування перенесених ним фізичного болю,переживань,зміни способу життя,часткової втрати працездатності за рахунок Держави України,однак при розгляді справи не встановлено та не доведено доказами заподіяння моральної шкоди позивачу протиправними діями або бездіяльністю Держави України,наявності причинного зв*язку між шкодою і протиправними діями або бездіяльністю Держави України та виною Держави України у її заподіянні,що є підставою для відмови у позові як заявленому необгрунтовано та не підтвердженому доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,суд при відмові у задоволенні позову особі,яка звільнена від попередньої сплати судового збору,судові витрати відносить на рахунок держави.

На підставі ст.1167 ЦК України,ст.ст.12,13,76,81,141,258,259,263,265,279,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ОСОБА_2 Міністрів України,ОСОБА_3 Оборони України,Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди-відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко