Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4101/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 49 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року під головуванням судді Коренюка В.П.

у цивільній справі №279/4101/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. Просила розірвати шлюб з ОСОБА_3 В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 30.01.2010 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №21. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, але між ними не досягнуто згоди про розірвання шлюбу через органи РАЦСу. Шлюб виявився невдалим, вони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. При таких обставинах сумісне життя і збереження сімї стали неможливими.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та стягнуто з відповідача на користь позивача 640 грн. понесених судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення суду з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції неправильне, постановлено з порушенням норм процесуального права, оскільки розгляд справи та постановлення рішення відбулось без повідомлення його належним чином про розгляд справи. Вважає, що обставини справи встановлено неправильно та неповно, судові витрати з нього стягнуто незаконно, оскільки він є інвалідом ветераном війни, чим порушено норми матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2010 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 21 Серія 1-ТП №063180 (а.с.5).

Від спільного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають, але між ними не досягнуто згоди про розірвання шлюбу через органи РАЦСу.

Згідно зі ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

В даному випадку суд вирішив спір за відсутності сторін. При цьому виходив з того, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності(а.с.17).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судове засідання у даній справі було призначено на 22 грудня 2017 року о 14 год. 30 хв. та перенесено на 10 січня 2018 року о 09 год. 00 хв. у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі (а.с.7,14). Судові повістки на адресу відповідача направлялись судом, проте повернулись до суду без вручення із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та з відміткою «інші причини» (а.с.11,13,16).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної справи відповідно до вимог ст.ст.128,130 ЦПК України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу саме неповідомленням його про дату, час і місце судового засідання, а також, що суд не надав строк для примирення подружжя, так як відповідач не погоджується на розірвання шлюбу та просить надати строк для примирення подружжя з метою збереження сім'ї.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи відповідачу роз»яснено його обов»язок надати докази на спростування вимог позивача та про дійсний намір зберегти сім»ю. Проте, жодних доказів не було надано. Більше того, відповідач підтвердив тривале їх непроживання з позивачкою а також те, що жоден із подружжя будь-яких намірів до примирення не вживав.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження не відповідає інтересам жодної із сторін. Тому підстав для скасування правильного по суті рішення суду апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, суд помилково стягнув із відповідача судові витрати, оскільки відповідач звільнений від їх сплати. Висновки суду в цій частині суперечать положенням ч.6 ст.141 ЦПК. За таких обставин рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 23.03.2018 року.