Справа № 464/7999/17
пр.№ 2/464/424/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2018 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря Кравс С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за період з січня 2009 року по липень 2013 року в сумі 47 588 грн. 82 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.07.2013 року по 04.12.2017 року в розмірі 102 305 грн. 25 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.04.2007 року його прийнято на посаду начальника відділу гарантійного обслуговування на ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 05.05.2009 року переведений на посаду начальника бюро сервісу після продажу управління маркетингу. 01.04.2011 року переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника бюро Управління маркетингу. 05.07.2013 року був звільнений згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з січня 2009 року по липень 2013 року становить 47 588 грн. 82 коп. На його неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.07.2013 року по 04.12.2017 року у розмірі 102 305 грн. 25 коп.

Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити та розглядати справу у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивач з 04.04.2007 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працювала на посаді начальника відділу гарантійного, з 05.05.2009 року переведений на посаду начальника бюро сервісу після продажу управління маркетингу та з 01.04.2011 року переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника бюро Управління маркетингу

Як вбачається із копії трудової книжки позивача, останній 05.07.2013 року був звільнена згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Судом встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку.

Як вбачається із розрахунку позивача, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей Управління пенсійного фонду, відповідачем за період з січня 2009 року по липень 2013 року проводилося нарахування та виплата йому заробітної плати не в повному розмірі, у звязку із чим на час його звільнення утворилася заборгованість в розмірі 47 588 грн. 82 коп.

З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

З огляду на те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.07.2013 року по 04.12.2017 року в сумі 102 305 грн. 25 коп.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 248 грн. 41 коп.

Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання.

На підставі ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці» ст.ст. 12, 13, 81, та керуючись ст.ст.89, 141, 263 265, 280 289, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (, місцезнаходження м. Київ, бульвар Лепсе, 6) на користь ОСОБА_2 (місце проживання - м.Львів, проспект Червоної Калини, 113/7, РНОКПП:219130534) заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2009 року по липень 2013 року в розмірі 47 588 (сорок сім тисяч пятсот вісімдесят вісім) грн. 82 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з з 06.07.2013 року по 04.12.2017 року в розмірі 102 305 (сто дві тисячі триста пять) грн. 25 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (, місцезнаходження м. Київ, бульвар Лепсе, 6) в користь держави 2 248 грн. 41 коп. судового збору.

Рішення суду в межах стягнення суми заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Бойко О. М.