Справа № 752/9540/15-ц
Провадження № 2/752/2657/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.01.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Капітал" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и в:

у червні 2015 року ПАТ "АКБ "Капітал" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12 травня 2008 року між ВАТ "АКБ "Капітал", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Капітал", та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 13/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в розмірі 55 000 доларів США терміном з 14 травня 2008 року по 16 травня 2013 року та сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 16% річних.

13 серпня 2008 року для забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та позивачем укладено договір іпотеки № 13/2008-і/1, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 8745, відповідно до якого відповідачем було передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 45,6 кв.метри, житловою площею 29, 2 кв.метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 07 травня 2015 року заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором з урахуванням основної суми заборгованості та несплачених процентів становить 58 213,21 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 223 962 грн.

Оскільки відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та умов договору іпотеки позивач має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за кредитним договором, ПАТ "АКБ "Капітал" просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а також примусово виселити та зняти з реєстрації відповідача та/або всіх мешканців та/або наймачів та членів сімей з вказаної квартири.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивача.

Третя особа в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателяабо за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку").

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16.

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року між ВАТ "АКБ "Капітал", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Капітал", та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 13/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в розмірі 55 000 доларів США терміном з 14 травня 2008 року по 16 травня 2013 року та сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 16% річних. (а.с. 11)

13 серпня 2008 року для забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та позивачем укладено договір іпотеки № 13/2008-і/1, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 8745, відповідно до якого відповідачем було передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 45,6 кв.метри, житловою площею 29, 2 кв.метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14)

Розділом 8 та 9 вищезазначеного договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 8.5 звернення стягнення за цим договорм здійснюється шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виконавчого напису або за рішенням суду. спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається самостійно іпотекодержателем. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України "Про іпотеку" способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9.1 договору іпотеки встановлено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке визнається сторонами та іючим законодавством, як Договір про задоволення вимог вимог іпотекодержателя, та надає право іпотекодержателю, в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору.

Згідно п. 9.3 договору іпотеки на підставі цього Договору і даного застереження Іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом, зокрема прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України "Про іпотеку". При цьому, це застереження, що визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки передбачено лише на підставі укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку". Отже, за змістом умов іпотечного договору задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а за рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 вищевказаного Закону.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог ПАТ "АКБ "Капітал" про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правио про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Позовні вимоги ПАТ АКБ "Капітал" про виселення відповідача без надання іншого постійного житла також підлягають відхиленню, оскільки у справі відсутні докази того, що предмет іпотеки було придбано за рахунок кредиту, а позивач не напрвляв відповідачу письмової вимоги про добровільне виселення, а також не надав допустимих доказів про облік зареєстрованих осіб в цьому приміщенні.

Згідно п. 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику споживчий кредит, у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто з цільовим призначенням кредиту, виступають споживчі потреби позичальника.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 р. у справі № 6-39цс15, в Постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 р. у справі № 6-1892цс15, в Постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 р. у справі № 6-1892цс15.

Керуючись ст.ст. 16, 335, 376 та 392 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Капітал" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: