Провадження № 2/761/1452/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.,

при секретарі Шилан Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 20.10.2017 року підсудність цивільної справи за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання визначено Шевченківському районному суду м.Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом т.в.о. ректора Одеського державного університету внутрішніх справ №117 о/с від 15.08.2013 року ОСОБА_1 було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком «Правознавство» на базі повної загальної середньої освіти, з терміном навчання відповідно до навчального плану, поставивши на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення.

При цьому, 09.09.2013 року між Одеського державного університету внутрішніх справ з одного боку, Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим та курсантом ОСОБА_1 було укладено Договір про підготовку фахівця, за умовами якого відповідач зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менш як три роки.

Однак, всупереч умов вищенаведеного договору, 13.05.2014 року ОСОБА_1 було подано рапорт про звільнення його з ОВС та відрахування з університету.

У зв'язку з зазначеним, відповідно до наказу від 14.05.2014 року №59 о/с, ОСОБА_1 було відраховано з 1-го курсу університету за власним бажанням та звільнено з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, позивач зазначає, що курсанти, які навчаються в Одеському державному університеті внутрішніх справ перебувають на повному державному забезпеченні і відповідно кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними.

Таким чином, у зв'язку із відрахуванням відповідача з вищезазначеного університету державі було завдано збитків, які полягають у витратах пов'язаних з утриманням відповідача у вищом навчальному закладі, зокрема, продовольчого, речового і медичного забезпечення, а також забезпечення комунальними послугами та енергоносіями.

За вказаних обставин, а також посилаючись на ст.ст. 526, 526, 530, 610 ЦК України, Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 та п.3.1 Договору про підготовку фахівця від 09.09.2013 року, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання в сумі 11 504 грн. 26 коп.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 09.11.2017 року позовну заяву Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання було залишено без руху, оскільки подана заява не відповідала вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України, а саме: позивачем не надано доказів сплати судового збору.

На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 27.11.2017 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, яке ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2017 року було задоволено.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом та призначене судове засідання на 22.01.2018 року.

Водночас, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України, цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 22.01.2018 року, ухвалою, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було вирішено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 29.12.2017 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2, в якому вона просить справу розглядати у його відсутність та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Шевченківського районного суду м.Києва, оскільки згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 27.03.2014 року та листа заступника начальника УДППЗ «Укрпошта» від 31.07.2014 року, прийом та доставка поштових відправлень до населених пунктів АР Крим тимчасово призупинена.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України)суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом т.в.о. ректора Одеського державного університету внутрішніх справ №117 о/с від 15.08.2013 року ОСОБА_1 було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком «Правознавство» на базі повної загальної середньої освіти, з терміном навчання відповідно до навчального плану, поставивши на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення.

При цьому, як встановлено, 09.09.2013 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ в особі ректора генерал-лейтенанта міліції Волощука А.М., який на діє на підставі Статуту, з одного боку (надалі - виконавець), Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим в особі начальника генерал-майора міліції Радченка В.В., який діє на підставі Положення, з другого боку, та громадянином України ОСОБА_1, з третього боку, було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком підготовки «правознавство».

Згідно п.п. 2.1.1., 2.1.3. вказаного Договору виконавець зобов'язався, серед іншого: забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

В свою чергу, у відповідності до п.п. 2.3.1., 2.3.5., 2.3.6. Договору відповідач зобов'язався, серед іншого: виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня; після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Як встановлено в судовому засіданні, Наказом т.в.о. ректора Одеського державного університету внутрішніх справ №59 о/с від 14.05.2014 року на підставі поданого рапорту від 13.05.2014 року та висновку службової перевірки, відповідача було відраховано з університету та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 14.05.2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним з таких наслідків є відшкодування збитків.

Так, п. 3 укладеного між сторонами Договору, передбачено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Згідно п. 4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Також, слід зазначити, що аналогічні положення щодо обов'язку відшкодувати витрати за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України».

Крім того, обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також п.2 Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (надалі - Порядок), який визначає механізм відшкодування таких витрат у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Згідно з п. 2 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Як встановлено в судовому засіданні з наданих позивачем розрахунків, виконаних відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 р. № 313, за період навчання відповідача в Одеському державному університеті внутрішніх справ з 15.08.2013 року по 13.05.2014 року витрати на його утримання склали 11 504 грн. 26 коп., в тому числі витрати: на грошове забезпечення - 2 039 грн. 93 коп.; на харчування - 4 519 грн. 35 коп.; на предмети, матеріали, обладнання та інвентар - 1 820 грн. 00 коп.; на оплату теплопостачання - 1 891 грн. 67 коп.; на оплату водопостачання та водовідведення - 484 грн. 05 коп.; на оплату електроенергії - 749 грн. 26 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками-розрахунками.

Разом з тим, відповідач, будучи особисто ознайомленим під підпис щодо обов'язку відшкодувати витрати позивача на його утримання у сумі 11 504 грн. 26 коп., грошові кошти не повернув.

Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду надано не було, суд прийшов до висновку, що позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання у розмірі 11 504 (одинадцять тисяч п'ятсот чотири) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Інформація про сторін у справі:

Позивач: Одеський державний університет внутрішніх справ, , місцезнаходження: 65014, м.Одеса, вул. Успенська, 1;

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: