Справа № 462/1673/16 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7251/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача (апелянта) КЕВ - Бенцарука Р.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно - експлутаційного відділу м. Львова на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Матеріально-інвентарного складу КЕВ м. Львів, треті особи: Начальник матеріально-інвентарного складу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова ОСОБА_5, Голова Ліквідаційної комісії ОСОБА_6, Головне управління держпраці у Львівські області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він був звільнений 01.03.2016р. згідно п. 1 ст. 40 КЗпПУ, без попередження згідно до вимог ст. 49-2 КЗпПУ. Вважає своє звільнення з посади сторожа незаконним, при звільнені не було проінформовано профспілку та службу зайнятості, не запропонували іншу роботу. Просив поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Матеріально-інвентарного складу КЕВ м. Львів, треті особи Начальник матеріально-інвентарного складу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова ОСОБА_5, Голова Ліквідаційної комісії ОСОБА_6, Головне управління держпраці у Львівські області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі сторожем Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 1.03.2016 року по 23.11.2017 року у розмірі 49971грн.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Зобов'язано Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова при виконанні судового рішення утримати з нарахованої ОСОБА_2 суми середнього заробітку у розмірі 49971 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати за один місяць.

Дане рішення оскаржив відповідач КЕВ.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Наказом МО України №764 від 25.12.2016 було вирішено питання припинення юридичної особи Матеріально- інвентарного складу КЕВ м. Львова шляхом його реорганізації приєднання до КЕВ м. Львова. При цьому посадовими особами відповідачів було дотримано вимог трудового законодавства шляхом, попередження у визначений законом термін усіх працівників юридичної особи, діяльність якої припинялася, у тому числі ОСОБА_2, якому також пропонувалась можливість подальшого працевлаштування., однак від чого останній відмовився. Надалі знову ж таки у спосіб та порядок, визначені законом, було проведено звільнення ОСОБА_2 Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищевказані фактичні обставини даного спору, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача (апелянта) КЕВ - Бенцарука Р.А.., який просив задовольнити апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, Управлінням держпраці у Львівській області проведено перевірку підприємства щодо дотримання законодавства про працю та встановлено, що відповідачем не було одночасно з повідомленням про звільнення по скороченню повідомлено ОСОБА_2 щодо наявності вакантних посад, а тільки за один день до звільнення, відповідно адміністрацією було порушено вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпПУ, а тому він має бути поновлений на роботі у якості сторожа з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з Наказом від 1 .03.2016 року працівника Матеріально-інвентарного складу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова сторожа ОСОБА_2 звільнено з роботи 1 березня 2016 року у зв'язку з припиненням юридичної особи за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.3).

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 18.09.2014 № 656 «Про ліквідацію державного підприємства «Матеріально-інвентарний склад квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова»» з метою оптимізації чисельності державних підприємств припинено юридичну особу - «Матеріально-інвентарізаційний склад квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова» шляхом його ліквідації, для проведення ліквідації призначено ліквідаційну комісію: голова комісії - заступник начальника відділу - головний інженер кварти експлуатаційного управління підполковник ОСОБА_6, а також зазначено про те, що відповідно до трудового законодавства України слід забезпечити додержання прав та законних інтересів працівників, які звільняються. (а.с.58-62).

Як вбачається із Наказу МОУ від 25.12.2015 № 764 «Про припинення юридичної особи» зазначено припинення юридичної особи «Матеріально-інвентарний склад КЕВ» шляхом реорганізації - приєднання до квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, головою комісії призначено заступника начальника відділу головного інженера квартирно-експлуатаційного управління підполковника ОСОБА_6, зазначено також про те, що відповідно до трудового законодавства України слід забезпечити додержання прав, законних інтересів працівників державного підприємства «Матеріально-інвентарний склад квартирно-експлуатаційного відділу «Львова», що реорганізовується (а.с. 63-64).

Відповідно до статті 36 КЗпП України у разі зміни зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Як вбачається з припису №13/01/021/0549-0403 Управлінням держпраці у Львівській області проведено перевірку підприємства «Матеріально-інвентарного склад КЕВ» щодо дотримання законодавства про працю та встановлено, що відповідачем не було одночасно з повідомленням про звільнення по скороченню повідомлено ОСОБА_2 щодо наявності вакантних посад, а тільки за один день до звільнення, а саме: 29 лютого 2016р. про що він розписався (а.с. 65).

Відповідно до 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, адміністрацією було порушено вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпПУ, відповідно права ОСОБА_2 порушені, а тому він має бути поновлений на роботі у якості сторожа.

Згідно ч.1.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

П.п. «з» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок), порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно до п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки (а.с. 147-148) про виплачену заробітну плату ОСОБА_2 за січень - лютий 2016р. наданої на вимогу суду від територіального архівного відділу галузевого державного архіву міністерства оборони України, ним отримано: січень - 1504грн.40коп. ( при окладі 1250 грн.), лютий - 1408грн. 28коп. ( при окладі 1250 грн.).

Законом України від 25.12.15 № 928-VIII "Про Державний бюджет на 2016 рік" встановлено мінімальний розмір заробітної плати з січня по квітень 2016 року у розмірі 1378 грн., а тому оклад не відповідав мінімальній заробітній платі, то місячний оклад при розрахунку середньої заробітної плати повинен бути збільшений на 128грн.

Таким чином, сумарно заробітна плата ОСОБА_2 за січень-лютий місяці 2016р. має визначатися з наступного розрахунку: 1504грн. 40коп. +1408грн. 28коп. + 128*2=3168.68коп., кількість годин відпрацьованих за період січень - лютий 2016р. згідно офіційно визначеного робочого часу становить відповідно : 151г +168г=319г., відтак,оплата за одну відпрацьовану годину становить: 3168,68грн. : 319год. = 9,93грн.

Матеріалами справи встановлено, що за березень та квітень 2016р. ОСОБА_2, на підставі акту перевірки УДП України у Львівській області проведеної за його скаргою, було виплачено компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні з урахуванням недоплаченої заробітної плати до окладу у розмірі середньої зарплати, то ці місяці слід виключити з розрахунку оплати за вимушений прогул.

Загальна сума заробітної плати за вимушений прогул станом на день постановлення рішення становить : 14571 грн.+35400 грн. = 49971грн., з яких 14571 грн. - заборгованість за 2016 р. з урахуванням індексу інфляції, 35400 грн. - заборгованість за 2017р. з урахуванням індексу інфляції згідно наданого розрахунку позивачем.

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено, що стягненню з КЕВ м.Львів на користь позивача за час вимушеного прогулу підлягає 49971грн..

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Квартирно - експлутаційного відділу м. Львова - залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.03.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

М.М. Шандра