ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 646/2208/18

провадження № 22ц/818/1148/18

13 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Українська металургійна компанія»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року (суддя Теслікова І.І.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» про визнання договорів відступлення прав за договорами поруки недійсними, -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Українська Металургійна Компанія» про визнання договорів відступлення прав за договором поруки недійсними з посиланням на їх фіктивність, оскільки вони вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами, у зв'язку з припиненням зобов'язань позивача за договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.01.2018 року на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про відступлення на користь ТОВ «Українська металургійна компанія» всіх прав вимоги, що виникли та існують на підставі кредитних договорів та договорів забезпечення до них.

Вважає, що договір цесії, укладений між відповідачами щодо відступлення прав вимог за договором поруки є недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник ПАТ « УкрСиббанк» та представник ТОВ « Українська Металургійна Компанія» проти задоволення позову заперечували.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.06.2018 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини, які були викладені ним в позовній заяві.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українська металургійна компанія» зазначає, що оспорювані договори є дійсними, а доводи апелянта про фіктивність договорів є необґрунтованими. Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі включені до змісту цих договорів, становлять його умови та погоджені сторонами.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» зазначає, що позивачем не доведено підстав для визнання договорів недійсними, не надано нормативно-правового обґрунтування, яке забороняло б укладати договори, не зазначено чим порушені права позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним.

Матеріалами справи встановлено, що 29.05.2007 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № С/05-07 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами , які були надані АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Інтер- Авто», ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Автосервіс-Т» та ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» ( а.с 6 - 7 ).

27.12.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська Металургійна Компанія» було укладено договір № 80/FAA-82/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки, згідно умов якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «Українська Металургійна Компанія» право вимоги за Договором поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, за зобов'язаннями ТОВ «Інтер- Авто», ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Автосервіс -Т» ( а.с. 8 - 10 ).

Також 27.12.2017 року між АТ та ТОВ «Українська Металургійна Компанія» було укладено договір №83/ FАА/З/С відступлення прав за договором поруки, згідно умов якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «Українська Металургійна Компанія»

право вимоги за договором поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, за зобов'язаннями ТОВ Кременчуцький автоскладальний завод» ( а.с. 12 -15 ).

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, відповідно до вказаних договорів Цесіонарій набув усі та будь-які права Цедента за вищезазначеним Договором поруки у відповідності до умов Договорів Факторингу.

Вищезазначені договори підписані та скріплені печатками обох сторін.

22.01.2018 року позивача було повідомлено про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст.512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У договорах визначено:

1.5 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього договору, відносно поруки, щодо якої укладений Договір забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

У пункті 1.6. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013 р. у справі № 2-1133/12 (далі - «Рішення Печерського районного суду м. Києва»), яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Договором поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року та Договір поруки № С/05- 07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014 р. та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. (надалі - ВССУ), якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10.09.2014 р. та № 6-2662цс15 від 20.04.2016 р. Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали ВССУ від 05.02.2014р.

Пунктом 1.7 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. у справі № 2011/5084/12, яким було задоволено позовні вимоги Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 за Договором поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2013р., якою Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. залишене без змін, та Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) від 11.12.2013р. (надалі - «Рішення ВССУ»), яким вищезазначені заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та ухвала апеляційного суду скасовані, а в задоволенні позовних вимог Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного Суду України № 6-28цс від 10.09.2014 року Цеденту відмовлено у задоволенні заяви про перегляд Рішення ВССУ. В подальшому ухвалою ВССУ від 22.12.2014 року у справі 6-11652 зп14 Цеденту відмовлено у допуску про перегляд Рішення ВССУ до провадження Верховного Суду України.

Пунктом 1.8.Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за Договором поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим.

Пунктом 1.9. Цесіонарій усвідомлює та погоджується, що реалізувати Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору, можливо виключно у випадку перегляду судами судових рішень, зазначених у п. 1.6., 1.7. цього Договору, або у випадку добровільного виконання поручителем Договору поруки.

Так, частиною ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. А згідно з ч.2 ст.516 ЦК, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків і у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак закон не пов'язує вказані обставини із можливістю визнати недійсним сам правочин щодо заміни кредитора, а лише захищає боржника від можливого подвійного виконання в одному й тому ж зобов'язанні.

Згідно з ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Згідно п.п.7,8,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Оспорюваними договорами передбачені умови реалізації відступленого права, законом не встановлено заборони на такі умови, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання Договорів про відступлення прав за договором поруки недійсними.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко