Номер провадження: 22-ц/785/2158/18
Номер справи місцевого суду: 501/1032/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді - Пушкарського Д.В. 21 червня 2017 року в м. Іллічівськ, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 10.06.2004 року він придбав вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Стрижак З.І. та зареєстрований в реєстрі прав власності. Відповідно до довідки з місця проживання, в даному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_3, яка перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись його власністю, а саме: не допускає його до будинку, в добровільному порядку не бажає зніматись з реєстрації. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із відповідним позовом (а. с. 1-4).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 551,20 гривень. В іншій частині вимог позову відмовлено (а. с. 127-129).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 132-135).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 10 червня 2004 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3252 придбав житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 55,2 кв.м., житлової 33,5 кв.м (а. с. 16).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину спільного майна подружжя, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016 року, був встановлений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 2008 року по 2014 рік. В решті позову відмовлено (а. с. 34-36).

ОСОБА_3 з 01.02.2013 року зареєстрована АДРЕСА_2 що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 444 від 12.04.2016 року, виданої Малодолинською сільською адміністрацією.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірному будинку, суд першої інстанції виходив з того, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Право членів сім'ї власників будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членом сім'ї якого вони є, а ОСОБА_3 не є членом сім'ї ОСОБА_2, тому наявні підстави для задоволення позову про визнання її такою, що втратила право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_1.

Проте, з вказаним висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представники сторін пояснювали, що житловий будинок, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., придбаний ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу в 2004 році відсутній, а на його місці збудований без отримання дозвільно-погоджувальної документації новий двоповерховий будинок загальною площею 268,6 кв.м, житловою 157,0 кв.м.

Судом першої інстанції не були враховані вказані обставини, хоча вони підтверджуються висновком судової будівельно-технічної експертизи № 09/2017 від 23.03.2017 року, який міститься в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Отже, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а відтак ОСОБА_2 не може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, оскільки право власності на новозбудоване майно у нього не виникло.

Крім того, звертає увагу той факт, що в позовній заяві ОСОБА_2 не зазначено правових підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловою площею в новозбудованому будинку АДРЕСА_1. Доказів того, що ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2 в користуванні спірним будинком та проживає по вказаній адресі матеріали справи також не містять. Представники сторін пояснили у судовому засіданні, що ніхто не проживає АДРЕСА_3

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловою площею в новозбудованому будинку, витребування належного позивачу майна, а саме будинку АДРЕСА_1,з чужого незаконного володіння ОСОБА_3та усунення перешкод в користуванні власністю, а саме - спірним будинком, шляхом виселення ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з правовою природою спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішенняІллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.02.2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.