Справа № 459/1161/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/4902/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Сузір'я» про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямЧервоноградського міського суду Львівської області від 30 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не взяв до уваги доводів позивача та їх не спростував, не надав їм правової оцінки. Вказує на те, що в обґрунтування позовних вимог позивач наголосив на тому, що серед обов'язків, зазначених у вакансії від 06.02.2017 року є обов'язкове проходження медичного огляду, однак позивач наполягає на тому, що на проходження медичного огляду відповідач йому направлення не видав. Крім цього, зазначає, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у прийнятті на роботу, не пославшись при цьому на будь-який медичний документ, який би вказував на те, що позивачу робота вантажником у відповідача протипоказана за станом здоров'я. Вказує на те, що позивачем долучено до матеріалів справи медичний висновок від 27.04.2017 року, який свідчить про те, що позивач може працювати не лише вантажником харчових продуктів, а й дорожнім працівником.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що сторони повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представника) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник, а від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких також міститься клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту рішення, що оскаржується вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст. 60 ЦПК України, ст.ст. 2, 2-1, 5-1, 22 КЗпП, п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» , ст. 5 Закону України «Про охорону праці» та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що позивач, згідно довідки Червоноградського МЦЗ від 12.05.2017 р. № 784 перебуває на обліку як безробітний у даному центрі з 17.06.2013 року. Згідно копії корінця направлення на працевлаштування № 0016008 від 10.02.2017 р., виданого позивачу Червоноградським МЦЗ на вільне робоче місце вантажника у відповідача, останнім прийнято рішення про відмову у прийнятті на роботу у зв'язку із станом здоров'я позивача. Згідно основних вимог до кандидата на вакансію №0016 від 06.02.2017 року, необхідна, зокрема, наявність медичної книжки та обов'язкове проходження медичного огляду, наявність попереднього медичного огляду. Таким чином, роботодавцю встановлено обов'язок при прийнятті на роботу потенційного працівника враховувати стан здоров'я та медичні протипоказання останнього. Отже, суд вважає безсумнівним право позивача на працю як безробітного, однак реалізація такого права обмежена та поставлена у залежність від стану здоров'я та наявних медичних протипоказань щодо певних видів робіт. Таким чином, враховуючи свободу укладення договору та відсутність ознак необгрутованої відмови відповідачем, оскільки така була здійснена за станом здоров'я позивача, наявність яких необхідна у відповідності до ст.22 КЗпП, суд дійшов висновку що позивачем не доведено незаконність відмови у прийнятті на роботу. Отже, у задоволені позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

3.03.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПП «Сузір'я», в якому з врахуванням уточнення позовних вимог (позовна заява а.с. 1-3, заява про уточнення позовних вимог а.с. 24) просив: визнати відмову відповідача у прийняті його на роботу вантажником за станом здоров'я - незаконною.

В обґрунтування позову послався на те, що з 10.02.2017 року він перебуває на обліку як безробітний у Червоноградському міському центрі зайнятості, 10.02.2017 року йому видано направлення до відповідача на працевлаштування вантажником. Однак за скеруванням Червоноградського міського центру зайнятості відповідачем було відмовлено в прийнятті його на роботу вантажником за станом здоров'я. Направлення на проходження медичного огляду відповідач йому не видав. Вважає відмову відповідача у прийнятті його на роботу вантажником за станом здоров'я необґрунтованою.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не спростовано, позивачу, як особі, що перебувала в Червоноградському міському центрі зайнятості на обліку, - 10.02.2016 року було видано «Направлення на працевлаштування» для працевлаштування на робоче місце (вакансію) вантажник у ПП «Сузір'я» (відповідач), відповідно до поданої ними (ПП «Сузір'я") інформації про потребу у працівниках від 6.02.2017 року (довідки про перебування позивача на обліку в Центрі зайнятості а.с. 7, 30, 35, 56, Направлення на працевлаштування, корінець направлення на працевлаштування та інформація про потребу у працівниках а.с. 2 «а», 4 «а»).

Як також вбачається із пояснень сторін та інформації про потребу у працівниках відповідача, що була надіслана Червоноградському міському центру зайнятості, - вимогами для працевлаштування на вказану роботу були: наявність медичної книжки та обов'язкове проходження медичного огляду.

Як, також, вбачається із пояснень сторін, позивач прибув до відповідача із вказаним направленням на працевлаштування та медичною книжкою, однак йому, без скерування для проходження медичного огляду відмовлено у прийнятті на роботу 13.02.2017 року із відміткою ПП «Сузір'я» у корінці направлення на працевлаштування «За станом здоров'я».

Із «акту підтвердження факту», що складений комісією відповідача, а також офіційного листа ПП «Сузір'я» на адресу суду першої інстанції вбачається, що позивач вимагав скерування його на медогляд, однак визначивши його стан як стан неврівноваженої та неадекватної особи, перевіривши записи у його медичній книжці, а також не маючи можливості чекати поки позивач пройде медичну комісію, через необхідність у терміновому прийнятті працівника, - відповідач відмовив позивачу у працевлаштуванні за станом здоров'я (а.с. 32, 89).

Колегія суддів вважає, що такі підстави для відмови позивачу у прийнятті на роботу за наведених, зокрема, і уповноваженими особами відповідача обставин, слід вважати порушують вимоги закону та права та законні інтереси позивача.

Згідно зі ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров'я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов'язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов'язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Крім цього за ст. 22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Окрім наведеного, згідно ст. 169 КЗпП України (станом на час спірних правовідносин) , власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Також, як вбачається із ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення» (станом на час спірних правовідносин) держава гарантує у сфері зайнятості:

1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії;

2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства;

3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці;

4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці;

5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями;

6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку;

7) соціальний захист у разі настання безробіття;

8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення;

9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Відповідно ж до ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (станом на час спірних правовідносин), роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов'язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов'язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників:

за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров'я пов'язане з умовами праці;

за своєю ініціативою, якщо стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки.

За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.

Також, відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №559 від 29.05.2001 року, вантажники входять до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам

Крім цього, відповідно до Порядку проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок:

проводяться обов'язкові попередні (до прийняття на роботу) та періодичні профілактичні медичні огляди (далі - обов'язкові медичні огляди) працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб (далі - працівники), та видача їм особистих медичних книжок.

Відповідно до наведених вимог закону, відмова в прийнятті на роботу за станом здоров'я можлива лише після проходження медичного огляду особою, що має намір бути прийнятим на роботу та лише у випадку негативного висновку медичного огляду, тобто висновку про неможливість виконання трудових обов'язків відповідної посади за станом здоров'я.

У даному випадку особа (позивач) не була скерована для проходження медичного огляду, вимагала такого скерування та жодних об'єктивних даних про те, що позивач не міг бути прийнятим на роботу відповідачем за станом здоров'я, тобто за неможливості виконувати трудові обов'язки вантажника за станом здоров'я, - у матеріалах справи немає.

Крім цього, доводи відповідача про термінову необхідність прийняття на вільну вакансію працівника не слід вважати винятковими обставинами, які надають можливість невиконання вказаних вимог закону щодо проходження медогляду при прийнятті на роботу, крім цього, спростовуються триденним вирішенням питання відповідачем стосовно прийняття на роботу позивача.

Огляд працівниками відповідача медичної картки позивача, що не є уповноваженими для цього особами, а також власні висновки про стан здоров'я позивача аналогічно не слід вважати такими обставинами, що надають можливість невиконання згаданих вимог закону. Визначений працівниками відповідача негативний емоційний стан позивача, що міг за його наявності, зокрема, бути зумовлений відмовою у прийнятті йому на роботу 13.02.2017 року, теж, не слід вважати законною підставою для відмови у прийнятті на роботу позивача за станом здоров'я.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати підставними, а саму скаргу задовольнити, оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Крім цього з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 травня 2017 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Сузір'я» про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я - задовольнити.

Відмову Приватного підприємства «Сузір'я» в прийнятті ОСОБА_2 на роботу на посаду вантажника за станом здоров'я від 13.02.2016 року - визнати незаконною.

Стягнути з Приватного підприємства «Сузір'я" в користь держави 1344 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра