АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 755/3168/18

Апеляційне провадження №22-ц/796/1760/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Субчак Ю.Р.

за участю:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтрересована особа - Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення факту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва постановленої 12 грудня 2017 року під головуванням судді Виниченко Л.М.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила переглянути рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року.

В обґрунтування свої заяви зазначила, що рішення суду підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, у зв'язку з тим, що 25 серпня 2017 року заявником отримано письмову відповідь - лист №11.2-17/Е-13794/123-15-зв від 10 серпня 2017 року з МОЗ України, яким надано інформацію з автоматичної бази даних медичних, фармацевтичних та науково-педагогічних працівників сфери управління МОЗ України, де вказано, що ОСОБА_1 займала посаду керівника фізичного виховання у відділі неврології.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтрересована особа - Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення факту - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у перегляді за нововиявленими обставинами рішення від 30 березня 2017 року, оскільки письмова відповідь - лист №11.2-17/Е-13794/123-15-зв від 10 серпня 2017 року з МОЗ України отримана лише 25 серпня 2017 року і на момент ухвалення судового рішення їй не було відомо про зазначений лист.

Заявник та її представник у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляв. Тому, у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2017 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту задоволено частково, встановлено факт роботи на посаді медичної сестри у відділі неврології у період з 01 березня 2009 року по 28 липня 2012 року в неврологічному відділені Кримської республіканської установи «Науково-дослідницькому інституті фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова».

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року. В якій посилалась на лист -відповідь з МОЗ України за № 11.2-17/Е-13794/123-15-зв від 10 серпня 2017 року та архівні довідки з тарифікаційного списку співробітників Кримської республіканської установи «Науково-дослідницькому інституті фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова».

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції керувався ст.361 ЦПК України та правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими для нього, тобто не є істотними для справи обставинами, що не були та не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.361 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судом оскаржуваного судового рішення) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судом оскаржуваного судового рішення) підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, тавплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається із наданої незасвідченої копії витягу з автоматизованої бази даних медичних, фармацевтичних та науково-педагогічних працівників сфери управління МОЗ України станом на 31 грудня 2012 року, ОСОБА_1 займала посаду керівника фізичного виховання відділу неврології НДІ фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова.

Зважаючи на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували можливості представити цей доказ під час розгляду справи за її заявою про встановлення факту.

А посилання на те, що нею отримано вказану лист-відповідь лише 25 серпня 2018 року не спростовує вищевикладене.

Крім того, лист -відповідь з МОЗ України за № 11.2-17/Е-13794/123-15-зв від 10 серпня 2017 року не може призвести до іншого результату судового розгляду, оскільки зі змісту листа не вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посаді інструктора ЛФК у період з 10 травня 2007 року по 01 березня 2009 року та на посаді медичної сестри у період з 01 березня 2009 року по 28 липня 2012 року у неврологічному відділі НДІ фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова.

Щодо наданої неналежно засвідченої копії архівної виписки виданої судом не приймаються до уваги зважаючи на положення ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Зважаючи на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до перегляду постановленого по справі рішення за нововиявленими обставинами, а тому відсутні підстави для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: