САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6695/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2017 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 є дітьми позивача. Колишньому чоловіку позивача ОСОБА_5 та відповідачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира АДРЕСА_1. Кожному співвласнику в праві власності на спірну квартиру належала 1/5 її частина. Спірна квартира складається з 2-х житлових кімнат площею 28,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 49,2кв.м. У позивача з колишнім чоловіком були дуже складні стосунки, він змусив позивача розірвати з ним шлюб, знятися з реєстраційного обліку в спірній квартирі. Позивач не могла йому заперечувати, так як боялася фізичного насильства з його сторони. Але позивач постійно проживала в спірній квартирі з 1981 року. Крім того, ОСОБА_5 порвав оригінал свідоцтва про право власності на житло, тому цей документ вважається втраченим. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Він залишив заповіт на ім'я відповідача ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5, позивач хотіла зареєструвати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, так як є співвласником квартири, для чого 07.12.2017 року звернулася з заявою про реєстрацію місця проживання до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з питання реєстрації місця проживання та перебування осіб. Але позивачу було відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки вона не могла надати документ на підтвердження права на проживання в житлі. Ксерокопію свідоцтва про право власності на житло, в якому позивач вказана в якості співвласника квартири, не було прийнято до уваги через відсутність оригіналу документу. Позивач хотіла отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло, для чого звернулася в Департамент житлового господарства ДМР. Але у видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло, позивачу було відмовлено. Таким чином, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, позивач не має можливості зареєструвати своє місце проживання та розпоряджатися своєю часткою квартири на власний розсуд. Враховуючи викладені обставини, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання за мною права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

14.12.2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було залишено позовну заяву без руху на надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.29-30).

26.12.2017 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем було подано заяву про усунення недоліків з уточненою позовною заявою (а.с.32-34).

26.12.2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі (а.с.37).

Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію на адресу суду від неї надійшла заява з проханням розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, але до початку судового засідання через канцелярію суду від них надійшли письмові заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,2 кв.м., належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1, її колишньому чоловіку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 року (а.с.8).

Кожному співвласнику на праві власності на квартиру належала 1/5 її частина.

Квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат житловою площею 28,3 кв.м., у тому числі: коридору: 7,2 кв.м., кладової: 0,3 кв.м., ванної: 2,7 кв.м., туалету: 1,2 кв.м., кухні 7,3 кв.м., 1-ї кімнати: 15,6 кв.м., 2-ї кімнати: 12,7 кв.м., кладової: 0,5 кв.м., лоджії: 1,7 кв.м., загальною площею квартири 49,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим за станом 02 червня 2017 року (а.с.9-11).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.19).

07.12.2017 року ОСОБА_1 зверталася з завою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації місця проживання та перебування осіб, однак їй було відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки відсутні документи, що підтверджують її право на проживання (а.с.6).

Згідно листа №3/4-2959 від 19.12.2017 року Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради зазначено, що у зв'язку з ненаданням заяв про видачу дублікату Свідоцтва власниками іншої 4/5 частки квартири, департамент не правомочний оформити та надати дублікат свідоцтва. (а.с.36)

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно статті 182 ЦК України, право власності виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання права власності на частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину АДРЕСА_1, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.П.Румянцев