Справа № 355/1653/17 Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1122/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 49 15.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2017 року вони з відповідачем фактино припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Дочка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Вказувала, що відповідач інших дітей та непрацездатних батьків, які знаходяться на його утриманні, немає, працює менеджером, а тому вважає, що він має можливість утримувати малолітню дочку.

З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 29 листопада 2017 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення аліментів та визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, а в частині стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у стягненні витрат за надання професійної правничої допомоги. Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати, батько є пенсіонером, які потребують допомоги, він сплачує комунальні послуги та оплачує проїзд до місця роботи. Також зазначає, що судом не враховано, що він самостійно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дочки. Крім того, відповідач вважає недоведеним та необґрунтованим розмір понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, оскільки матеріали справи не містять розрахунку таких витрат із зазначенням розцінок вартості послуг адвоката, а фіскальні чеки на оплату пального, на думку відповідача, не є доказом понесення позивачем витрат на наданні їй правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на законність і обґрунтованість рішення та відсутність підстав для його скасування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23 серпня 2015 року серія НОМЕР_1 (а.с.9).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 липня 2015 року серія НОМЕР_2 (а.с.7).

На момент звернення з позовом до суду сторони проживали окремо, а їх малолітня дочка проживає з позивачкою ОСОБА_3та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Баришівської селищної ради НОМЕР_2 (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини до її повноліття.

Такі висновки є правильними і відповідають статті 180 СК України, якою передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що потягло порушення норм матеріального права, зокрема, приписів ст.182 СК країни щодо врахування всіх обставин справи, які впливають на розмір аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з довідки про доходи від 29 листопада 2017 року ОСОБА_5 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Сабез» з 04 квітня 2016 року, у період з травня по жовтень 2017 його місячний розмір заробітної плати у середньому становить 9 067 грн. 62 коп. (а.с.24).

Стягуючи аліменти на одну дитину у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, суд першої інстанції не врахував та не співставив розмір відрахувань із заробітку відповідача та державні соціальні гарантії для дітей, встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2017 року становить 1 492 грн., що у свою чергу свідчить, що визначений судом розмір аліментів - 1/3 частка заробітку на дитину буде значно перевищувати соціальні гарантії визначені законом.

При цьому суд не врахував, що обов'язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Також по справі встановлено та не заперечується позивачкою, що ОСОБА_5 бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, тобто не ухиляється від своїх обов'язків передбачених ст.180 СК України.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність та пропорційність.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що визначення аліментів на одну дитину у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не відповідає принципам цивільного судочинства щодо диспозитивності та пропорційності, суперечить закону та порушує права відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи і підлягає зміні.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів керується положеннями ст.182 СК України, яка визначає обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів, а також враховує принципи цивільного судочинства щодо диспозитивності та пропорційності.

З огляду на вимоги закону, а також враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо необгрунтованого стягнення з нього на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК україни розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2017 року між адвокатом ОСОБА_7 та позивачем по справі ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат ОСОБА_7 на умовах платності зобов'язався надавати ОСОБА_3 правову допомогу у цивільній справі про стягнення аліментів (а.с.42-43).

Того ж дня, між адвокатом ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2017 року, за умовами якої ОСОБА_3 зобов'язалася виплатити адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 2 000 грн. під час оформлення та підписання договору про надання правової допомоги та цієї додаткової угоди, за надання правової допомоги у даній цивільній справі (а.с. 44).

З журналу судового засідання від 27 грудня 2017 року вбачається, що адвокат ОСОБА_7 приймав участь у суді першої інстанції в якості представника позивачки відповідно до договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2017 року з 8 год. 23 хв. до 12 год. 54 хв., тобто на протязі 4 год. 31 хв.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачкою надано суду акт виконаних робіт від 27 грудня 2017 року, з якого вбачається, що адвокатом за договором про надання правової допомоги були виконані такі послуги: консультативні послуги стосовно порядку оформлення та складання позовної заяви, розгляд судом позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини; аналіз, вивчення наданих заявником документів; оформлення, підготовка, друк заяв, клопотань, інших документів по справі; прибуття (приїзд), участь у судовому засіданні піж час розгляду даної справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за вказаний об'єм робіт складає 2 000 грн.

Також позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 21 грудня 2017 року адвокат ОСОБА_7 прийняв від ОСОБА_3 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги грошові кошти у розмірі 2 000 грн.

Надані позивачем документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати ОСОБА_3 грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката ОСОБА_7 у даній справі.

Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивачка у справі належним чином документально підтвердила такі витрати, і їх розмір не перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 березня 2017 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягувати із ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді