Справа № 368/1416/18
провадження № 2/368/619/18
Рішення

Іменем України

"13" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Кагарлик Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 1,4294 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належала померлому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №441318, обґрунтовуючи позов наступним.

21.09.2008 року помер ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину № 3271 від 01.08.2007 р. належала 1/3 частина земельної ділянки площею 4,2881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя ОСОБА_4 заповіт на майно, яке залишилось після нього, не складав.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишилась вона, його дочка, ОСОБА_1. Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 не залишилось.

Оскільки ОСОБА_4 заповіту не складав, інших спадкоємців першої черги не залишилось, всю його спадщину успадковує вона його дочка ОСОБА_1.

Вона у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_4

У зв'язку з чим вона звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 08.05.2018 р. їй було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4

На підставі вказаного рішення суду нею було подано до Ржищівської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4, згідно якої було заведено спадкову справу.

03.08.2018 р. державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 їй було видано свідоцтво право на спадщину за законом №1074 на 1/3 частину земельної ділянки земельної ділянки площею 4,2881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Вказане свідоцтво було видано державним нотаріусом ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3271 від 01.08.2007 р., згідно якого ОСОБА_4 належала 1/3 частина земельної ділянки. Інші 2/3 частини земельної ділянки належали іншим спадкоємцям, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто відповідачам.

Після видачі свідоцтва про право на спадщину №3271 від 01.08.2007 р. державним нотаріусом було проведено державну реєстрацію права власності її на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером :05:008:0029.

Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності вона дізналась, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділили свою частину земельної ділянки та отримали окремі державні акти, а саме: ОСОБА_2 отримала державний акт серія ЯЗ №441318 від 27.05.2009 р. на земельну ділянку площею 1,4293 га, кадастровий номер :05:308:0007, а ОСОБА_3 отримала державний акт серія ЯЗ №441317 від 27.05.2009 р. на земельну ділянку площею 1,4294 га, кадастровий номер :05:308:0006.

Також, з'ясувалось, що ОСОБА_4 за життя розпочав виготовлення, але не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,4294 га.

Отже, земельної ділянки площею 4,2881 га за кадастровим номером :05:008:0029, як об'єкта нерухомості, на даний час не існує. А тому вона не може виділити в натурі свою 1/3 частину земельної ділянки та виготовити окремий правовстановлюючий документ.

В Ржищівській міській державній нотаріальній конторі їй пояснили, що після видачі свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності будь-які зміни не можуть бути внесені. Тим більше, що спадкодавцю ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину № 3271 від 01.08.2007 р. належала 1/3 частина земельної ділянки, а державний акт на виділену земельну ділянку 1,4294 га він за життя отримати не встиг.

У зв'язку з чим, їй було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 1,4294 га, яка залишилась після виділення відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 1,4293 га та 1,4294 га.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним. документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2008 р. помер ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 належала згідно свідоцтва про право на спадщину № 3271 від 01.08.2007 р. належала 1/3 частина земельної ділянки площею 4,2881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя ОСОБА_4 заповіт на майно, яке залишилось після нього, не складав.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишилась позивач, його дочка, ОСОБА_1. Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 не залишилось.

Оскільки ОСОБА_4 заповіту не складав, інших спадкоємців першої черги не залишилось, всю його спадщину успадковує позивач його дочка ОСОБА_1.

Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_4

У зв'язку з чим позивач звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 08.05.2018 р. їй було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4

На підставі вказаного рішення суду позивачем було подано до Ржищівської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4, згідно якої було заведено спадкову справу.

03.08.2018 р. державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 позивачу було видано свідоцтво право на спадщину за законом №1074 на 1/3 частину земельної ділянки земельної ділянки площею 4,2881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Вказане свідоцтво було видано державним нотаріусом ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3271 від 01.08.2007 р., згідно якого ОСОБА_4 належала 1/3 частина земельної ділянки. Інші 2/3 частини земельної ділянки належали іншим спадкоємцям, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто відповідачам.

Після видачі свідоцтва про право на спадщину №3271 від 01.08.2007 р. державним нотаріусом було проведено державну реєстрацію права власності позивачу на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером :05:008:0029.

Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності позивач дізналась, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділили свою частину земельної ділянки та отримали окремі державні акти, а саме: ОСОБА_2 отримала державний акт серія ЯЗ №441318 від 27.05.2009 р. на земельну ділянку площею 1,4293 га, кадастровий номер :05:308:0007, а ОСОБА_3 отримала державний акт серія ЯЗ №441317 від 27.05.2009 р. на земельну ділянку площею 1,4294 га, кадастровий номер :05:308:0006.

Також, з'ясувалось, що ОСОБА_4 за життя розпочав виготовлення, але не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,4294 га.

Отже, земельної ділянки площею 4,2881 га за кадастровим номером :05:008:0029, як об'єкта нерухомості, на даний час не існує, а тому позивач не може виділити в натурі свою 1/3 частину земельної ділянки та виготовити окремий правовстановлюючий документ.

Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв'язку із смертю ОСОБА_4, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про земельні відносини», ЗК України, ЦК України, ст. ст. 7,8, 19, 81,83, 258, 263-273 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 1,4294 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належала померлому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 441318.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Кагарлицького районного суду Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.11.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко