Справа № 369/8147/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/510/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 01.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки, -

встановила:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 11 квітня 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір кредиту № 39.29-50/702к. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 39.29.-50/4121. Позивач зазначила, що під час укладення Договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

У зв'язку з цим позивач просила визнати недійсним Іпотечний договір № 39.29.-50/4121, укладений 11.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі за № 1505. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у зазначеному позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 39.29-50/702к за яким відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 806 дол. США, зі сплатою 12,2 процентів річних.

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 39.29.-50/4121.

Пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодавець (Позивач) передає в іпотеку Іпотекодержателю (Відповідачу) у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру АДРЕСА_2

Посилаючись на порушення положень Закону України «Про іпотеку» при укладенні спірного іпотечного договору, за захистом своїх порушених прав позивач звернулась до суду 01.08.2017 року, що підтверджується вхідним штампом на позовній заяві.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Стаття 262 ЦПК України передбачає що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Поважності причин пропуску строків позовної давності позивачем та її представником в обґрунтування своїх вимог не наведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, оскільки відповідний іпотечний договір був укладений між сторонами 11 квітня 2007 року, з цього моменту позивач могла знати про порушення своїх прав, і в той же час вона звернулась до суду лише у серпні 2017 року.

У зв'язку з тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності і вагомих підстав для його поновлення для захисту цивільного права позивача судом не було встановлено, суд дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки збігаються з доводами позовної заяви, проте судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.