КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/24071/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Волошин В.О.

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 55 729,19 грн. та судовий збір на користь держави.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 55 729, 19 грн.; 676,80 грн. - витрати на оплату вартості судової автотоварознавчої експертизи. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1695/2018
В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволених позовних вимогах відмовити в повному обсязі та стягнути із страхової компанії на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 3 931,52 грн. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд не дослідив та не надав належної оцінки Договору страхування наземних транспортних засобів від 10 листопада 2015 року. Зазначає, що відповідно до даного договору страхування, страхова компанія може брати до уваги на вибір будь-яке з наявних у відповідача автотоварознавчих досліджень з метою розрахунку вартості пошкодженого транспортного засобу, адже розрахунок проводиться на вибір страховика.

У судовому засіданні представник ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

ОСОБА_1 та третя особа в судове засідання не з'явилися, будучи обізнаними про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта за № 12-2/976 від 26 жовтня 2017 року є обґрунтованим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що належний розмір страхового відшкодування, який повинен був сплатити відповідач складає 113 576,00 грн. (206666, 61 грн. - ринкова вартість транспортного засобу на момент настання події; 80 102,33 грн. - ринкова вартість транспортного засобу після ДТП; 10 455,30 грн. - 5% франшиза відповідно до договору страхування; 2 532,98 грн. - не сплачені чергові страхові платежі). Враховано, що відповідачем вже було сплачено позивачу 57 846,81 грн.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 березня 2016 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_4 в м. Києві по вул. Н.Вал, 15, не дотрималась безпечного інтервалу під час об'їзду перешкоди та спричинила зіткнення з автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_3 та автомобілем «Ауді» д.н.з. АЕ 909 НК, внаслідок чого автомобілям завдано матеріальних збитків, чим порушила п. 13.1 ПДР та скоїла правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року винним у настанні ДТП визнано ОСОБА_2 (а. с. 6-7).

10 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу Серія НОМЕР_5 (а. с. 8). Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов'язані з користуванням, володінням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «NISSAN NOTE», 2007 рік випуску, НОМЕР_3. Страхова сума визначена сторонами в розмірі 209 106,0 грн. Страхувальник вчасно сплатив страховий платіж та належним чином виконував інші умови укладеного договору страхування, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в силу положень п. 2.1.4 договору страхування, випадок ДТП, який мав місце 20 березня 2016 року із застрахованим транспортним засобом визнаний страховим та визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає до сплати в розмірі 57 754,88 грн., враховуючи Звіт №0758/16 про визначення вартості матеріального збитку від 23.03.2016 (а. с. 53-62).

Відповідно до проведеного автотоварознавчого дослідження на замовлення позивача від 07 квітня 2016 року, яке проведене суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість транспортного засобу позивача на момент ДТП становить - 218 494,56 грн. (а. с. 34-42). Вартість залишків транспортного засобу, згідно Звіту №860 від 05 травня 2016 року, що проведене суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 становить - 113 845,86 грн. (а. с. 19-30).

Позивач, вказуючи, що відповідачем невірно було розраховано суму страхового відшкодування, звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що Страхова компанія сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином повідомив страху компанію про настання страхового випадку та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» самостійно визначила розмір страхового відшкодування в розмірі 57 754,88 грн. й здійснила виплату.

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу Серія НОМЕР_5 страхова сума визначена сторонами 209 106 грн. (а. с. 8).

Пунктом 2.1.4 Договору передбачений страховий ризик «ДТП».

Таким чином, при настанні дорожньо-транспортної пригоди у страховика виникає обов'язок відшкодувати понесені подією збитки.

Матеріали справи свідчать, що 19 грудня 2016 року та 21 серпня 2017 року ухвалами Шевченківський районного суду м. Києва за клопотаннями представників сторін по справі була призначена автотоварознавча експертиза (а. с. 93, 129).

Згідно висновку експерта за № 12-2/976 від 26 жовтня 2017року, проведеного експертом Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України, ринкова вартість транспортного засобу - «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_3. На момент події 20 березня 2016 року становила 206 666,61 грн.; вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу на момент події 20 березня 2016 року становила 228 945,18 грн.; ринкова вартість цього транспортного засобу у пошкодженому стані на момент події 20 березня 2016 року складала 80 102,33 грн. (а. с. 149-177).

Перевіривши вищезгаданий висновок експертів, колегія суддів не знаходить в ньому обставин, які б викликали сумніви щодо правильності його проведення, або наявності таких процесуальних порушень, які б давали можливості дійти до висновку щодо наявності об'єктивних сумнівів щодо його правильності.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 55 729,19 грн.

206 666,61 грн. вартість транспортного засобу на момент страхової події - 80 102,33 грн. вартість пошкодженого автомобіля - 10 455,30 грн. (5% франшиза відповідно до Договору) - 2 532,98 грн. (не сплачені чергові платежі) = 113 576 грн. - 57 846,81 грн. виплата страхової компанії = 55 729,19 грн.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи відповідач ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не довів, що не підлягає стягненню з останнього недоплачена сума страхового відшкодування у вищевказаному розмірі, та що експертиза проведена під час розгляду справи є незаконною та не може прийматися судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив та не надав належної оцінки Договору страхування наземних транспортних засобів від 10 листопада 2015 року, відповідно до якого, страхова компанія може брати до уваги на вибір будь-яке з наявних у відповідача автотоварознавчих досліджень з метою розрахунку вартості пошкодженого транспортного засобу, адже розрахунок проводиться на вибір страховика не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, відхиляючи вказаний довід, враховує, що для усунення розбіжностей щодо визначення розміру страхового відшкодування було й призначено автотоварознавчу експертизу, яку вважає належну.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова