Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1751/16-ц

номер провадження 2/695/48/18

26 січня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

при секретарі Розпутній І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання договору оренди землі недійсним.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що вона має у приватній власності земельну ділянку, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,48 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №710651, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі №61 «05» жовтня 2005 року. У 2000 році ОСОБА_1, уклала з ВАТ «РУСЬ» договір оренди землі терміном на п'ять років, ще по попередньому підтверджуючому документу на земельну частку пай сертифікату. Даний договір зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди землі 15 листопада 2000 року за №1211 Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області.

У грудні 2015 року, позивач звернулася до відповідача із вимогою про те, що не має більше наміру надавати в оренду дану земельну ділянку та бажає її обробляти самостійно, однак отримала відповідь, що дана земельна ділянка знаходиться в оренді до 2030 року. При зверненні до Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області позивач дізналася про існування договору оренди землі від 03 січня 2006 року та ознайомившись з ним виявилося, що у договорі, укладеному нібито від її імені міститься не її підпис, він укладений від імені ОСОБА_2, незважаючи на те, що станом на 03.01.2016р. її прізвище було «Вишняк», крім того до договору внесені дані недійсного на той час паспорта. Незважаючи на це, керівництво ВСАТ «РУСЬ» зареєструвало даний договір у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України» 16.06.2006 року за №96.

Даний договір оренди ОСОБА_1 вважає недійсним, оскільки до його укладення вона не причетна, а підпис у даному договорі їй не належить. У звязку з цим позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання правочину (договору оренди № б/н від 03.01.2006р.) недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позов підтримали та наполягали на його задоволенні, оскільки, як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» типового договору оренди землі б/н від 03.01.2006р. виконаний не ОСОБА_1, тому даний договір має бути визнаний судом недійсним. Про своє порушене право позивач дізналася у 2015 році, після того, як звернулася до відповідача із вимогою про повернення земельної ділянки із користування за договором від 2000р., оскільки відповідно до п. 6.5. вказаного договору земельна ділянка за цим договором їй повернута не була.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, свої заперечення він обґрунтовує тим, що між позивачем та ВАТ «РУСЬ» 01.02.2000 року був укладений договір оренди земельної частки (паю) - терміном на 5 років, помиляючись щодо того, що він діяв до грудня 2015 року. При цьому позивач не враховує, що пунктом 6.4 договору оренди від 15.11.2000 р. визначено, що договір припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

ВАТ «РУСЬ» не звертались до позивача з листом про продовження дії договору оренди земельної частки (паю) від 15.11.2000р. та додаткових угод про продовження строку дії вказаного договору не підписувалось.

Позивач вводить суд в оману стверджуючи те, що договір земельної частки (паю) від 15.11.2000р є нібито пролонгованим до 2015 року в порядку, передбаченому ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», але він не враховує те, що в 2000 році він здав в оренду не земельну ділянку, а земельну частку (пай), тому такий договір не підпадає під дію ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» та закінчився в 2005 році. Лише з 2005 року набув позивач статус власника земельної ділянки, коли отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА №710651. З цього моменту відносини, повязані з орендою земельної частки (паю), були припинені.

Вищевказане підтверджується тим, що позивач отримує орендну плату з 2006 року в розмірі, визначеному в договорі, який укладений 03.01.2006р. Державна реєстрація вищевказаного договору була проведена Золотоніським райвідділом Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України» 16.06.2006 №96.

Посилання позивача на те, що договір оренди земельної ділянки від 03.01.2006 був підписаний не уповноваженою особою є безпідставними, оскільки на самому договорі оренди земельної ділянки стоїть відмітка про те, що особу орендодавця встановлено та його дієздатність перевірено в присутності сільського голови, про що свідчить його печатка та підпис.

Зважаючи на вищевикладене представник відповідача вважає неспростовним той факт, що 03.01.2006 між ВСАТ «РУСЬ» (орендар) правонаступником якого згідно статуту є ТДВ «РУСЬ», та гр. ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_2) (орендодавець) був укладений, строком на 25 років, договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району.

Крім того, позивачем не враховано, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки укладено 03.01.2006р., а вступив він в дію з дня проведення його державної реєстрації в Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 16.06.2006 №96. Тобто договір оренди і діє десять років, що значно перевищує строк позовної давності, встановлений законом, тому у задоволенні позову просив відмовити ще й у звязку з пропуском строку позовної давності.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області ОСОБА_5 у судовому засіданні вважала позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають до задоволення, оскільки відносини між власниками земельних ділянок та орендарями є виключно договірними, що регулюється шляхом підписання договору оренди.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторони позивача та вивчивши позицію та письмові заперечення сторони відповідача вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Із типового договору оренди землі № б/н від 03.01.2006р. вбачається, що ВСАТ «РУСЬ», правонаступником, якого є ТДВ «РУСЬ» та гр. ОСОБА_2 уклали даний договір та відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району строком на 25 років. У розділі "Реквізити сторін" у графі орендодавець вказано: ОСОБА_2, НОМЕР_1 виданий Золотоніським МРА УМВС, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 357/861/17-23 від 02.08.2017р. вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» типового договору оренди землі б/н від 03.01.2006р. виконаний не ОСОБА_1.

Із свідоцтва про одруження серії І-ЕЛ № 047502, виданого 06.09.2003р. виконкомом Райгородецької с/ради Коропського р-ну Чернігівської області, вбачається, що ОСОБА_2 05.09.2003р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на «Вишняк».

Відповідно до паспорта громадянина України серії НМ № 155691, виданого 27.09.2003р. Коропським РВУМВС України в Чернігівській області вбачається, що він виданий на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 Чернігівської област із 22.06.2000р.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України зовнішнє волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до ОСОБА_7 господарського суду України від 07.04.2008р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України":

- «Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). Зазначена норма означає, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення в силу закону, а рішення суду про визнання оспорюваного правочину недійсним має зворотну силу в часі.

Частина друга статті 236 ЦК України, згідно з якою якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється, не встановлює винятків із правил частини першої статті 236 ЦК України. Натомість частина друга статті 236 ЦК України конкретизує норму абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України, згідно з якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Саме частина друга статті 236 ЦК України встановлює, що за нікчемним правочином та за правочином, визнаним судом недійсним, не виникають не тільки ті права та обов'язки, настання яких сторони передбачали з моменту укладення правочину, а й ті, виникнення яких передбачалося лише в майбутньому.

З викладеного вбачається, що підписи сторін є обовязковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору.

За вищенаведених обставин, оскільки типовий договір оренди землі б/н від 03.01.2006р. ОСОБА_1 не підписувався, суд визнає вказаний договір оренди, укладений між ОСОБА_1 та ВСАТ «РУСЬ», правонаступником якого є ТДВ «РУСЬ» та гр. ОСОБА_1 - недійсним.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що земельна ділянка була передана позивачем ТДВ «РУСЬ» у користування і що вона отримувала від відповідача орендну плату за користування її земельною ділянкою саме за договором оренди від 03.01.2006р., оскільки вказані доводи не ґрунтуються на нормах законодавства, яким регулюються правовідносини оренди землі, а у відомостях про виплату грошей б/н за 2011-2016 роки, а також у платіжній відомості на видачу авансу/зарплати за 2008 рік не вказано, на якій саме підставі видавалися кошти.

ОСОБА_1 довідалась про існування типового договору оренди землі б/н від 03.01.2006р лише у 2015 році, після того як звернулася до відповідача із вимогою, про те, що не має більше наміру надавати в оренду дану земельну ділянку та бажає її обробляти самостійно, тому початок перебігу строку позовної давності належить рахувати саме з цього часу.

Суд не може погодитися із доводами представника відповідача, викладеними в письмовому запереченні, в частині того, що ОСОБА_1 достовірно знала про існування договору оренди б/н від 03.01.2006р., так як отримувала орендну плату, оскільки, на думку суду, перебіг позовної давності починається не з моменту отримання особою плати за користування землею, а з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, тобто про укладення договору від її імені.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки, за наведених вище обставин, строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено.

Твердження ж відповідача щодо того, що в момент підписання договору оренди земельної ділянки від 03.01.2006 позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки на самому договорі оренди земельної ділянки стоїть відмітка про те, що особу орендодавця встановлено та його дієздатність перевірено, даний договір підписаний в присутності сільського голови, про що свідчить його підпис та печатка Гельмязівської сільської ради, крім того, що виходить за межі компетенції сільського голови, заслуговує на увагу з боку правоохоронних органів.

Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в сумі 551,00 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст.ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,00 грн., а також витрати за проведення експертизи в сумі 3 571,20 грн., а всього 4 122,20 грн.

Керуючись ч.2 ст. 207, ст. 203, ст. 215, ч.1 ст. 216, ст. 236 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди землі від 03 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ВСАТ «Русь» , правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Русь» , зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської філії ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України» 16.06.2006р. за №96 недійсним.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Русь» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,00 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 3 571,20 грн., а всього 4 122,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до відповідного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 05 лютого 2018 року.