Справа № 482/82/18
Провадження № 4-с/482/9/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Демінської О.І.,

за участю секретаря судового засідання Мацоли І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2018 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, в якій просив поновити строк для звернення до суду із скаргою та визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.12.2017 року за виконавчим провадженням №19372940 неправомірними; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Кайряк К.А. про арешт коштів боржника 06.12.2017 року за виконавчим провадженням №19372940.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 06.12.2017 року державним виконавцем Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження № 19372940 по примусовому виконанню виконавчого листа №1-44, виданого 19.03.2009 року Новоодеським районним судом Миколаївської області на підставі вироку суду від 03.03.2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Новоодеському районі боргу в розмірі 27068,95 грн. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 у межах суми стягнення, що містяться на рахунках, відкритих на його імя в банківських установах, копію якої він отримав в грудні 2017 року. Вважає неправомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках №2788 та №6936, відкритих у ТВБ №10014/089, оскільки накладено арешт на рахунок, який є пенсійним, у звязку із чим його позбавлено можливості отримання пенсійних виплат та як наслідок позбавлено засобу існування.

У судовому засіданні 07.02.2018 р. заявник скаргу підтримав, просив поновити строк для звернення до суду з даною скаргою та вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі. У судове засідання 16.02.2018 р. не зявився, подав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, просив про її задоволення.

В судовому засіданні 07.02.2018 р. представник Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області начальник відділу ОСОБА_4, не заперечуючи проти поновлення строку на оскарження постанови головного державного виконавця, проти задоволення скарги заперечила, пославшись на її безпідставність та відповідність дій державного виконавця вимогам закону. У судове засідання 16.02.2018 р. не зявилася, причини неявки не повідомила.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Коституції України,судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім вищестоящого суду, не може скасувати рішення суду.

Ст. 19 Коституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституції та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог цивільного процесуального кодексу, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

За змістом ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Коституції України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець зобовязаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках (ст. 18 означеного Закону).

У відповідності з ч. ч. 1-2 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Судом встановлено, що 06.12.2017 року державним виконавцем Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження №19372940 по примусовому виконанню виконавчого листа №1-44, виданого 19.03.2009 року Новоодеським районним судом Миколаївської області на підставі вироку суду від 03.03.2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Новоодеському районі боргу в розмірі 27068,95 грн., було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до даної постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) №2788 та №6936, відкритих у ТВБ №10014/089, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 р. №512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Водночас, як вбачається з довідки ВАТ «Державний ощадний банк України» на імя ОСОБА_2 відкрито в ТВБВ №10014/089 м. Нова Одеса рахунок № 6936 для одержання пенсії.

Отже, державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови накладено арешт, в тому числі, і на рахунок, на який зараховується пенсія ОСОБА_2, у звязку із чим скаржник позбавлений можливості отримання будь-яких грошових коштів зі свого пенсійного рахунку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 ЗУ "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Частиною 2 статті 70 Закону визначено, що з пенсії боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до ч. 1 ч. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За положеннями ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Так, ст. 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно до ст. 1 ЗУ "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2017 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1373 гривні.

Таким чином, законодавець визначив мінімальну суму для збереження життєдіяльності, яка не може бути нижчою ніж 1373 грн. в місяць.

За змістом ст. 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на те, що на рахунок заявника, на який оскарженою постановою державного виконавця накладено арешт, дійсно зараховується пенсія останнього, та зважаючи на граничний розмір відрахувань із пенсії, встановлений для даного виду стягнення, що не може перевищувати 20% доходу, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог заявника про поновлення строку для звернення до суду із даною скаргою:

Відповідно до ч. 2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

А тому суд вважає, що строк для подання скарги має бути поновлений, оскільки був пропущений з поважних причин, а саме заявником, який є особою похилого віку, надано докази звернення до Новоодеського бюро правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, , ст.ст. 1, 18, 48, 56, 59, 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06.12.2017 року щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) №2788 та №6936, відкритих у ТВБ №10014/089, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2, у виконавчому провадженні №19372940.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.І.Демінська