Справа № 449/200/17 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/4978/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Павлишина О.Ф., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні прокурора Заяць І.Є., представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Бібрської міської ради на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 7 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бібрської міської ради, третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Трасовик» про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямПеремишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно: склад площею 100 кв.м. та гараж площею 237,5 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Дане рішення оскаржив Перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Бібрської міської ради.

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що суд не надав оцінки добросовісності володіння позивачем об'єктами нерухомості, а саме законності договору купівлі-продажу від 02.12.1996 року та акту прийому-передачі від 05.12.1996 року, на підставі яких позивач придбав у власність виробничо-складські приміщення площею 100 кв.м. та гараж площею 237,5 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 Львівської області. Вказує на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які відомості щодо дослідження обставин з приводу належності об'єктів нерухомості до права комунальної власності Бібрської міської ради та права розпоряджатися вищевказаними об'єктами нерухомості Бібрською міською радою, наявності рішення сесії міської ради з цього приводу.

В судове засідання позивач, представники відповідача та третьої особи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси, зокрема, позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам скарги, представника позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ст. 47 Конституції України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що позивач придбав у власність виробничо-складські приміщення склад площею 100 кв.м. та гараж площею 237,5 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 Перемишлянського району Львівської області, згідно договору купівлі продажу від 02.12.1996 року та акту прийому-передачі від 05.12.1996 року. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном [протягом] більше 20 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд прийшов до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача Бібрської міської ради з участю третьої особи ТзОВ «Трасовик», у якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно: склад площею 100 кв.м. та гараж площею 237,5 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1, Перемишлянського району.

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що він має право за набувальною давністю на склад площею 100 кв.м. та гараж площею 237,5 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 Перемишлянського району Львівської області, які він придбав у власність на основі договору купівлі-продажу від 2.12.1996 року, однак відповідач безпідставно відмовився йому зареєструвати таке його право.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Також, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається із матеріалів справи, ТзОВ «Трасовик», у якого, як стверджує позивач, ним придбано спірні об'єкти нерухомості, тобто за доводами позивача та його представника такий є попереднім власником спірного майна, - до участі у справі як відповідач не залучений. Тобто слід вважати, що позов не заявлений до належного відповідача, яким у даному випадку, єдиним не може бути орган місцевого самоврядування, який не є попереднім власником спірного майна.

При цьому судом першої інстанції позивачу (за клопотанням якого може бути замінено відповідача чи залучено співвідповідача) права на залучення до участі у справі належного відповідача не роз'яснено чим відповідно порушено норми процесуального закону (ч.4 ст. 10 ЦПК України в редакції станом на час розгляду справи судом першої інстанції).

Вказане є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати підставними та задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Бібрської міської ради - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Бібрської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Прокуратури Львівської області 704 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.Ф. Павлишин

М.М. Шандра