Справа № 133/2152/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.11.2018 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.,

Розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкри тому судовому засіданні в м. Козятині справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 15808,55 грн. за кредитним договором № б/н від 11.10.2012 року, а також судові витрати у розмірі 1762.00 грн.

В своєму позові банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.10.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 11.10.2012 року відповідач не виконала, у зв'язку з чим станом на 17.06.2018 року має заборгованість 15808,55 грн., яка складається з наступного: 2325,09 грн. тіло кредиту; 5695,73 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 6558,75 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 728,98 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву, в якій просила застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку зі спливом позовної давності, просила справу слухати у її відсутність. На обґрунтування заперечення посилається на те, що, починаючи з 02.04.2015 р., погашень за кредитом не здійснювала та перестала виконувати свої зобовязання перед банком. Строк позовної давності сплинув 02.04.2018 р., а позивач звернувся до суду лише 20.08.2018 р.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 11.10.2012 року, згідно якої вона ідентифікувалася та ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9). ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць (або 36 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10).

Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, відповідно до яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним кредитним договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.7, п 2.1.1.5.6 договору відповідач зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.06.2018 року має заборгованість по тілу кредиту 2325,09 грн. (а.с.5-8), яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім цього, позивач просить стягнути на користь банку проценти 5695 грн. 73 коп.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Згідно з п. 2.1.1.12.7.3. Умов та правил надання банківських послуг, проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) і/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.4 і п. 2.1.1.12.5 при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використаний в рахунок кредиту і/або Овердрафта коштів, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) і/або Овердрафт стануть простроченим кредитом.

Отже, з огляду на вищевикладене, відсотки нараховуються виключно на тіло кредиту.

З матеріалів справи видно, що банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку, а саме: з 08.01.2016 року 3.6%.

У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, передбачено, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати проценти) ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом па будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банк зобов'язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього договору, яким передбачено, що інформування здійснюється у спосіб, вказаний в заяві.

Доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки матеріали справи не містять.

Крім того, на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором від 11.10.2012 року позивач надав розрахунки боргу за період з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року та з 01.06.2015 року по 17.06.2018 року.

Як вбачається зі змісту розрахунку за період 01.06.2015 по 17.06.2018 року банком до тіла кредиту щомісячно включаються нараховані проценти, штрафи та пеня, а потім, в наступному місяці, на суму тіла з процентами і штрафними санкціями нараховуються проценти та пеня.

Про зазначене свідчить 4 стовпчик розрахунку «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів та пені», за яким слідує 5 - «складова заборгованості за наданим кредитом», в якій сумується тіло кредиту з боргом по процентах, пені і штрафах і на вказану суму щомісячно нараховуються проценти та пеня.

Виходячи з аналізу положень ЦК України про позику/кредит, зокрема ст. 1048, слідує, що проценти за договором позики нараховуються саме на суму позики, тобто на суму отриманих від кредитора коштів і не нараховуються на проценти від суми позики, які за своєю правовою природою являються винагородою позивача за надану грошову суму позики.

За нормами ст. ст. 549-550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

За таких обставин, розрахунок боргу по кредитній картці за період 01.06.2015-17.06.2018 р.р. в частині нарахування процентів за зазначеною схемою суперечить вказаним нормам матеріального права.

Таким чином виходячи з того, що заборгованість по тілу кредиту становить 2325 гр. 09 коп., а з 14.09.2017 року по 17.06.2018 року (розрахунковий період) пройшло 290 днів та процентну ставку 36 % річних, то заборгованість по відсотках відповідача буде становити 665 грн. 04 коп. (2325,09 грн. /100х36% /365 днів х 290 днів), яку необхідно стягнути на користь позивача.

Крім того, позовна заява містить вимоги про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 728,98 грн. - штраф (процентна складова) та пені у розмірі 6558,75 грн.

Що стосується стягнення зазначених видів платежу, то суд вважає, що в цій частині позов необхідно задовольнити частково виходить з наступного.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15 зазначено наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно викопаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вище викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, виходячи з даної норми конституції в частині стягнення штрафу розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), та 1650,07 грн. - штраф (процентна складова) необхідно позивачу відмовити.

Ст. 551 ЦК України передбачено право суду зменшувати розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання) (Постанова Пленуму ВССУ від 30.03.2011 року № 5).

Крім того, відповідачка справно виконувала зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14.09.2017 р., що прослідковується з виписки по рахунку та розрахунків заборгованості (прострочені вимоги до вказаної дати у розрахунку боргу відсутні). За період користування кредитом ОСОБА_1 загалом сплатила банку 17598,41 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати норми ст. 551 ЦК України, враховуючи майновий стан ОСОБА_2 та зменшити розмір пені до 1000 грн.

Що стосується посилання банку про укладення кредитного договору шляхом підписання відповідачем заяви, в якій зазначається , що відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківського кредиту, то суд не може прийняти ці твердження до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2017 р. по справі № 666/5737/15-ц, «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» не може бути доказом укладення спірного кредитного договору. За відсутності кредитного договору від 14 серпня 2013 року, позовні вимоги про стягнення за ним заборгованості є безпідставними та задоволенню не підлягають».

Правовою позицією ВСУ, яку Суд висловив у постанові від 11.03.2015 року, вказано, що «у разі, коли Умови та правила не містять підпису Відповідача, то такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного міме сторопіти договору».

Верховний суд України у Постанові від 22.03.2017 р. у справі № 6- 2320цс16 також вказав, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість, зазначені Умови не містять підпису відповідача. При ньому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного міме сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підтісуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Таким чином, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, вони не являються складовою частиною кредитного договору.

При цьому, Умови та Правила, на які банк посилається як на складову кредитного договору, і які не підписані відповідачем суперечать тарифам, зокрема тарифи не містять умов про право банку нараховувати на прострочену заборгованість проценти за подвійною ставкою (п.2.1.1.12.2.1), право банку нараховувати штраф у розмірі 100% від суми несплачених процентів (2.1.1.12.7.4), тощо.

Ст. ст. 638, 1055 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитним договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Правовими наслідками недійсності договору, відповідно до ст. 216 ЦК України є повернення кожною із сторін іншій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину.

Інших наслідків такий правочин не несе (ст. 216 ЦК України) та відповідно вимога про стягнення згідно нього будь-яких процентів та штрафних санкцій є також незаконною.

Крім того, у відповідності до п.3.1 розділу 3 постанови НБУ№168від 10.05.2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі, або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначивши значення процентної ставки та порядок і метод обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу нарахування всіх комісій (тарифів), перелік і розмір інших фінансових зобовязань, які виникають на користь третіх осіб.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

П.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору було передано споживачеві, покладається на кредитодавця.

У матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу оригіналу кредитного договору з усіма істотними його умовами.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які платежі, що не вказані у кредитному договорі.

Тому, з урахуванням всіх обставин в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню в сумі 3990 грн. 13 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту 2325,09 грн. та заборгованості за процентами 665,04 грн. та пені - 1000 грн., в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до вимог позивача суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Посилання відповідача про те, що остання сума погашення за кредитом в розмірі 120,00 грн. була здійснена 02.04.2015 року та, починаючи з цієї дати ніяких погашень за кредитом не було, ОСОБА_1 перестала виконувати свої зобовязання перед банком, строк позовної давності сплинув 02.04.2018 р., а позивач звернувся до суду лише 20.08.2018 р., суд не бере до уваги, так як відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останнє погашення по кредитному договору відповідачем відбулося 14.09.2017 року в сумі 250,00 грн. (а.с.8 зворот).

Позивач звернувся до суду 22.08.2018 р., що підтверджується конвертом про відправлення позовної заяви з додатками (а.с.37).

Таким чином, до заявлених вимог в даному випадку неможливо застосувати положення ст. 256 ЦК України про застосування строку позовної давності, так як після останнього погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 250,00 грн. та до подання позивачем позовної заяви до суду минуло менше року.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України в ред. 2017 р., ст. ст. 15, 16, 216, 526, 549-551, 618, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 11.10.2012 року в сумі 3990 (три тисячі девятсот девяносто) грн. 13 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту 2325,09 грн., заборгованості за процентами 665,04 грн. та пені - 1000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 850 (вісімсот пятдесят) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Суддя: підпис В ОСОБА_3.

Згідно з оригіналом.

суддя

секретар

13.11.2018