АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-1821/11

22 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом Заступника прокурора Дніпровського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України, Національного Банку України, Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

03 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 2-1821/2011, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 10 лютого 2012 року, на суму стягнення 5 552 337,96 грн., яка була отримана стягувачем Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» за рахунок продажу предмета іпотеки.

В обґрунтування заяви посилався на те, що за виконавчим листом № 2-1821/2011 від 10 лютого 2012 року з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягала стягненню кредитна заборгованість в розмірі 6 658 768,75 грн.. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 травня 2015 року, в рахунок погашення вищевказаного боргу в сумі 6 658 768,75 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою м. Бровари, вул. Коккінакі, 44. Вказане рішення було виконано, предмет іпотеки реалізовано та перераховано на рахунок стягувача, в порядку погашення боргу за кредитом, 5 552 337,96 грн.. За таких обставин, в зв'язку з частковим виконанням боргових зобов'язань, виконавчий лист № 2-1821/2011 вже не підлягає повному виконанню, а тому, необхідно визнати його таким, що не підлягає виконанню на суму стягнення в розмірі 5 552 337,96 грн..

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, частково зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року, у цивільній справі за позовом Заступника прокурора Дніпровського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України, Національного Банку України, Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, та при неповному з"ясуванні обставин справи. Зазначив, що на виконання виконавчого листа № 2-1821/2011 боржником було сплачено лише 1 106 430,79 грн., а решта боргу в розмірі 5 552 337,96 грн. погашена в ході виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що вказане свідчить про те, що у ОСОБА_2 існували зобов'язання по погашенню заборгованості лише на суму 1 106 430,79 грн., а не в розмірі 6 658 768,75 грн., який вказаний в виконавчому листі, на що суд першої інстанції уваги не звернув і помилково вважав, що рішення повністю виконано боржником. Вважає, що часткове погашення боргу за рахунок отриманих від продажу іпотечного майна сум є підставою вважати виконавчий лист № 2-1821/2011 в частині стягнення суми в розмірі 5 552 337,96 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник прокуратури м. Києва Морозов В.Ю. та представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Свинар М.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечували посилаючись на їх безпідставність, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Міністерства фінансів України та Національного Банку України в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 15.3/С-015.06.2 від 16 травня 2006 року в розмірі 8 582 083,04 грн..

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року змінено, зменшено суму стягнення з 8 582 083,04 грн. до 6 658 768,75 грн.. В решті заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року залишено без змін.

10 лютого 2012 року Дніпровським районним судом міста Києві видано виконавчий лист № 2-1821/2011, на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, частково зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року.

Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2015 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 6 658 768,75 грн., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_6, а саме: житловий будинок з гаражем за адресою АДРЕСА_1; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0502 га, за адресою АДРЕСА_1; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0254 га, за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

19 червня 2017 року відбулися прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки, за результатами яких іпотечне майно було продано за 6 109 571,75 грн.. Вказані кошти надійшли на рахунок Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області 21 червня 2017 року.

21 червня 2017 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області перераховано отримані від продажу предмета іпотеки кошти в розмірі 5 552 337,96 грн. на рахунок стягувача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк».

Як вбачається з листа Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» від 29 червня 2017 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на рахунок Банку надійшли наступні платежі: 06 грудня 2016 року грошові кошти в розмірі 579 412.10 грн.; 21 грудня 2016 року грошові кошти в розмірі 1 531,97 грн.; 21 червня 2017 року грошові кошти в розмірі 5 552 337,96 грн. (від продажу предмету іпотеки); 23 червня 2017 року грошові кошти в розмірі 525 486,72 грн.. Всього надійшло 6 658 768,75 грн..

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області від 30 червня 2017 року закінчено виконавче провадження № 48494612 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1821/2011, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню на суму стягнення в розмірі 5 552 337,96 грн. виконавчого листа № 2-1821/2011, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження з примусового стягнення боргу вже закінчено в зв'язку з фактичним виконанням, отримана від продажу іпотечного майна сума зарахована в якості погашення заборгованості позичальника, жодних визначених процесуальним законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в ході розгляду справи не було встановлено, а тому подана заява не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, стаття 369 ЦПК України в редакції, яка діяла станом на дату вирішення питання та постановлення оскаржуваної ухвали, передбачала, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З сукупного аналізу положень цієї статті вбачається, що виконавчий лист визнається таким, що не підлягає виконанню у тому разі, якщо для його видачі не було передбачених законом підстав, або якщо він виданий на примусове виконання зобов'язання, яке вже припинено добровільним виконанням повністю або частково.

Визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження. (стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження»)

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що виконавчий лист № 2-1821/2011 було видано помилково або обов'язок боржника за виконавчим документом добровільно виконано до початку примусового виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в ході розгляду справи не було встановлено передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що свідчить про необґрунтованість поданої заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти в розмірі 5 552 337,96 грн. надійшли на рахунок стягувача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за наслідками проведення виконавчих дій в іншому провадженні, за рахунок реалізації переданого в іпотеку майна, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують і вказана обставина не є підставою для визнання виконавчого листа № 2-1821/2011 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення цієї суми, з огляду на наступне.

Так, під примусовим виконанням судового рішення про стягнення коштів варто розуміти сукупність виконавчих дій, спрямованих на забезпечення надходження на рахунок стягувача визначеної виконавчим листом суми боргу.

Така заборгованість може бути погашена безпосередньо боржником або іншою особою, в тому числі майновим поручителем.

При цьому, джерела надходження коштів, які надійшли в порядку погашення заборгованості за виконавчим листом, не впливають на обсяг зобов'язання боржника по сплаті заборгованості, який визначений рішенням суду та вказаний у виконавчому листі.

Наявними у справі доказами підтверджується, що на рахунок стягувача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в повному обсязі надійшла сума, визначена виконавчим листом № 2-1821/2011. Дані кошти були стягнуті в результаті проведення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, а не в результаті добровільного виконання рішення суду. Після отримання стягувачем визначеної рішенням суду суми кошів виконавче провадження було закінчено, таким чином, подвійного стягнення заборгованості не відбулося.

Тобто, отримані від реалізації предмета іпотеки кошти в розмірі 5 552 337,96 грн. були перераховані стягувачу в порядку виконання в примусовому порядку зобов'язання, обсяг якого визначений рішенням суду та вказаний в виконавчому листі № 2-1821/2011, а тому немає правових підстав для визнання виконавчого листа в межах цієї суми таким, що не підлягає виконанню.

Отримання стягувачем визначеної виконавчим документом суми заборгованості, що свідчить про виконання рішення суду про її стягнення, є підставою для закінчення виконавчого провадження, про що прямо вказано в статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю чи в частині.

Твердження апелянта про те, що в зв'язку з погашенням певної частини боргу за рахунок продажу предмета іпотеки його зобов'язання, як боржника, зменшилося до 1 106 430,79 грн., не ґрунтується на положеннях закону, оскільки за рахунок реалізації майна іпотекодавця ОСОБА_6 здійснювалося погашення боргу саме позичальника за кредитним договором ОСОБА_2, тобто, в даному випадку мало місце виконання зобов'язання боржника іншою особою, проте саме зобов'язання в своїх обсягах не зменшилося.

Посилання апеляційної скарги на те, що стягнення суми в розмірі 5 552 337,96 грн. в рамках іншого виконавчого провадження та зарахування її як погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1821/2011 призвело до подвійного нарахування виконавчого збору при стягненні одного й того ж боргу, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є не правомірність нарахування і стягнення виконавчого збору, а з'ясування наявності чи відсутності підстав вважати виконавчий лист № 2-1821/2011 таким, що не підлягає виконанню в межах певної суми.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 379, 381 - 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий: Судді: