Провадження № 2/161/514/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Загоровській І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Свій позов мотивує тим, що вироком Турійського районного суду, який вступив в законну силу 29.08.2013 року, задоволено позов ОСОБА_3 і стягнуто на його користь з ОСОБА_4 шкоду у розмірі 99 757,82 грн. Відповідач тривалий час не виконує рішення суду. 07.02.2017 року у користь позивача стягнуто 34896, 90 грн. Залишок боргу становить 64860,92 грн, який не погашений до цього часу. ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх грошових зобовязань, тому з неї підлягають стягненню інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми , які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

За період з 10.11.2014 року до 07.02.2017 року інфляційні витрати становлять 70697, 64 грн, за період з 07.02.2017 року до 10.11.2017 року 5848,85 грн, а всього 76546,49 грн.

Три відсотки річних від простроченої суми за період з 10.11.2017 року до 07.02.2017 року становить 6723 грн, а за період з 07.02.2017 року до 10.11.2017 року становить 1471 грн, а всього 8194 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь інфляційні витрати у розмірі 76546,49 грн, 3% річних 8194, грн, а всього 84740 грн та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладени в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала порти задоволення позову, вказала, що у вироку Турійського районного суду Волинської області від 23.04.2013 року, яким задоволено цивільний позов позивача, судом визначено перелік транспортних засобів, на які було накладено арешт, та постановлено, що майно реалізувати, отримані кошти звернути в рахунок відшкодування по позовних заявах потерпілих, в тому числі і ОСОБА_3, а залишок коштів повернути ОСОБА_5 Крім того, між сторонами виникли деліктні зобовязання з приводу завдання шкоди, на яке не можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні витрати.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Турійського районного суду від 23 квітня 2013, який вступив в законну силу 29.08.2013 року, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_3 і стягнуто на його користь з ОСОБА_4 завдану злочином майнову шкоду в розмірі 29 757 грн 82 копійки та моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. (а.с. 37)

01 жовтня 2013 року Турійським районним судом Волинської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану злочином майнову шкоду в розмірі 29757 грн. 82 копійки та моральну шкоду в розмірі 70000 грн. Майно на яке накладено арешт:

- автомобіль марки «Infiniti EX 35» номер кузова НОМЕР_1; - автомобіль марки «Hyundai Tucson», номер кузова НОМЕР_2;

- автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», номер кузова НОМЕР_3;

- TRAILER S383EL1A, номер шасі VFNS383ELH1L01217;

- FRUEHAUF, номер шасі C2N17810;

- автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номер кузова JMYL-RV93W7J716186 реалізувати, отримані кошти звернути в рахунок відшкодування шкоди по позовних заявах потерпілих, а залишок коштів повернути підсудній ОСОБА_4 (а.с. 4)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11, від 27.01.2016 р. № 6-771цс15).

Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

В даній справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, що регулюється Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15.

Крім того, вироком Турійського районного суду Волинської області від 23 квітня 2013 року вже встановлено розмір завданої потерпілим шкоди та стягнуто її, а відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15, при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі викладеного, суд, з врахуванням розяснень Верховного Суду України, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставності.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 263, 265, 268,273, 354 ЦПК України, 625 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6