Справа №621/2582/17
15 лютого 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді- Шахової В.В.,
за участю секретаря судових засідань - Міненко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
13.11.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 12.05.2017 року. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є сторонніми особами ОСОБА_2, однак зареєстровані у належній позивачці квартирі. При цьому, відповідачі за адресою АДРЕСА_2 не проживають, починаючи з 2002 року, мешкають за іншою адресою, яка не відома ОСОБА_2 В квартирі відсутні їх особисті речі, відносин сторони не підтримують. Основною причиною по визнанню відповідачів такими, що втратили право на проживання є та обставина, що через їх реєстрацію ОСОБА_2 вимушена сплачувати за них певні комунальні послуги. Крім того, в зв'язку із їх реєстрацією в квартирі у позивачки виникають складнощі в оформленні субсидії, яка їй вкрай необхідна. На підставі викладеного ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до п. 9 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі та не наполягала на фіксуванні судового засідання технічними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.02.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до копії Договору дарування квартири від 12.05.2017 року, копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії технічного паспорту за інвентаризаційною справою №3277 КП "Зміївське БТІ", ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13, 14-15)
З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Зміївською міською радою Харківської області 20.07.2017 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - стороння особа; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - стороння особа. (а.с. 16)
Актом про факт не проживання, складеного депутатом Зміївської міської ради Харківської області 09.11.2017 року в присутності свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 Останні, з 2002 року без поважної причини не проживають за місцем своєї реєстрації. Перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_3, ОСОБА_4 ніхто не чинив. (а.с. 17)
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають, ОСОБА_2, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України.
У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Враховуючи, що відповідачі є сторонніми особами власника квартири ОСОБА_2, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі з 2002 року не проживають в АДРЕСА_1, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим приміщенням.
Крім того, реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає ОСОБА_2 у володінні, розпорядженні її власністю. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 81, 247, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15.02.2018 року.

Головуючий: