Номер справи 623/3083/17
Номер провадження 2/623/236/2018
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Винниченка П.П.,

за участю секретаря Ардашевої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюм Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування по закону на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача - його брата ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування по закону на земельну ділянку і просив визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку /пай/ площею 5, 2688 гектара, що належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії НОМЕР_2, виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер НОМЕР_3.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач вказав наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в селі Андріївка Ізюмського району Харківської області помер рідний батько позивача ОСОБА_3, після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно: на земельну ділянку /пай/ серії НОМЕР_2, виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер НОМЕР_3.

На день смерті батька спадкоємцями першої черги на його майно були позивач- ОСОБА_1., відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року не прийнявши спадщини. Відповідач ОСОБА_2 відмовився від спадщини і визнав позов повністю. Єдиним спадкоємцем залишився позивач, який своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не оформив її, у нього був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Позивач та його представник до суду не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі підтримують позовні вимоги і просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень щодо позову не надав, позов визнав повністю.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 10-13 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК України.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи:

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в селі Андріївка Ізюмського району Харківської області помер рідний батько позивача ОСОБА_3, копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 з актовим записом № 05./а.с. 8/.

Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 ОСОБА_1 а/з № 11 від 18 червня 1974 року, в якому зазначено батька позивача, як ОСОБА_3. (а.с.9).

На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії НОМЕР_2, виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер НОМЕР_3, померлому належала вказана земельна ділянка. /а.с.10/.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право»; іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.(а.с. 12)

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця відсутні оригінали документів, враховуючи наявність письмових доказів, а також Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії НОМЕР_2, виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер НОМЕР_3, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1217, 1220, 1261, 1268, 1276 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування по закону на земельну ділянку /пай/ серії НОМЕР_2, виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 розташовану на території Догеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку на імя ОСОБА_3 вважати такими що втратили чинність.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя П.П. Винниченко