Справа №487/832/17 14.02.2018
Провадження №22-ц/784/186/18
Головуючий суду першої інстанції - Павлова Ж.П.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2017 року, ухвалене о 16 год.24 хв. під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнював, та обґрунтовував наступним.

13 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_7 укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов'язувались укласти у майбутньому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 491 778 грн., що еквівалентно 60 193 доларам США.

У вищезазначеному попередньому договорі сторонами погоджено, що у день його підписання ОСОБА_3 зобов'язується сплатити ОСОБА_7 забезпечувальний платіж в сумі 280 000 грн., що еквівалентно 34 272 доларам США, а у день підписання договору купівлі-продажу - решту вартості квартири з урахуванням зміни курсу долара США в разі його збільшення більш ніж на 3 пункти.

Після сплати позивачем забезпечувального платежу сторони узгодили, що 04 червня 2014 року ними буде укладений договір купівлі-продажу квартири.

Разом з тим, після сплати вартості нотаріальних послуг підписання угоди сторонами не відбулось.

ОСОБА_3 зазначав, що в пунктах 8 та 13 попереднього договору зазначено, що в разі не укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири з вини будь-якої з сторін, ОСОБА_7 повинна повернути йому суму забезпечувального платежу, яка станом на день повернення буде еквівалентна 34 272 доларам США.

Посилаючись на те, що відповідачем повернуто частину суми в розмірі 280 000 грн., ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_7 решту заборгованості за попереднім договором в сумі 652 723,38 грн., виходячи з еквіваленту гривні до долара США станом на 05 грудня 2017 року.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_7 вказувала, що свої зобов'язання за попереднім договором виконала в повному обсязі на відміну від позивача, який в обумовлені договором строки не сплатив решту вартості квартири. Незважаючи на зазначене, вона продовжила вчиняти дії направлені на укладення договору купівлі-продажу квартири, а позивач - ні. ОСОБА_7 вказувала, що повернула позивачу отриманий від нього забезпечувальний платіж у сумі 280 000 грн., а тому його позов є безпідставним.

Під час розгляду справи ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 яка належить на праві власності ОСОБА_7

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешт вищезазначеної квартири, накладений ухвалою суду від 15 лютого 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що він є безпідставним.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено попередній договір про зобов'язання укласти у майбутньому договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1

За умовами даного договору сторонами було визначено, що ціна продажу вищевказаної кватири складає 491 778 грн., що еквівалентно 60 193 доларам США із розрахунку 5 204 грн. за один квадратний метр; забезпечувальний платіж у сумі 280 000 грн. сплачується 13 вересня 2013 року і у випадку невиконання сторонами умов договору повертається відповідачем (пункти 6, 8 ,13).

Укладання основного договору повинно було відбутися не пізніше 15 березня 2014 року (пункт 3).

Відповідно до розписки від 13.09.2013 р. ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_3 280 000 грн., що еквівалентно 34 272 у.о. відповідно до вищезазначеної попередньої угоди (а.с.8).

До теперішнього часу договір купівлі-продажу квартири сторонами не укладено.

06 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_7 із письмовою вимогою щодо повернення переданої ним суми за попереднім договором, що є еквівалентом 34 272 доларам США (а.с.11-13).

Згідно з меморіальним ордером № від 04 квітня 2017 року ОСОБА_7 сплатила на користь ОСОБА_3 280 000 грн. в рахунок повернення коштів згідно з попереднім договором (а.с.52).

Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд установив, що відповідно до пунктів 8, 13 попереднього договору від 13.09.2013 р. в разі не укладання сторонами основного договору ОСОБА_7 зобов'язана повернути ОСОБА_3 усі отримані від нього забезпечувальні платежі, що були передані їй за цим договором.

Оскільки відповідач отримала за цим договором забезпечувальний платіж у сумі 280 000 грн. і до ухвалення рішення судом першої інстанції повернула його позивачу, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 є правильним.

Твердження позивача про те, що відповідач повинна йому сплатити забезпечувальний платіж у еквіваленті 34 272 доларів США, що становили 280 000 грн. станом на 13 вересня 2013 р. є необґрунтованим.

Пункти 8, 13 попереднього договору чітко вказують, що відповідач повинна повернути позивачу отриманий від нього забезпечувальний платіж, що був переданий за договором.

Вказаний договір та розписка свідчать, що відповідачем було отримано 280 000 грн.

Отже, вказана сума і підлягала поверненню, що відповідачем і було зроблено.

За такого, суд не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

________________________________________________

Повний текст постанови складено 14 лютого 2018 року.