Справа № 638/7464/18
Провадження № 2/638/3634/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарі Романовій О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 « Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину »

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дочкою повноліття, а також стягнення аплміентів за минулий час у розмірі 143500,00 грн., та додаткових витрати у розмірі 5400 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, з 05.03.2011 до 17.11.2016 вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого 27.06.2011 у них народилася дочка ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем проживають окремо, їх неповнолітня дочка мешкає з нею, однак відповідач ухиляється від свого обовязку по утриманню дитини та не приймає участі у її вихованні та додаткових витратах на дитину, в звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з дійсним позовом. Домовленості про добровільну сплату аліментів між ними досягнуто не було.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти позовних вимог подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він приймає участь у вихованні та утриманні дочки, надає матеріальну допомогу, в час гостювання дитини у нього забезпечує її харчуванням, робить покупки. На звернення позивачки про те, що вона несе додаткові витрати , на які просила гроші, він як правило надав у розмірі половини від тих витрат, які вона називала, оскільки вважає, що вони мають спільний обовязок утримувати дитину і нести витрати порівну. До недавнього часу він не мав постійного місця роботи, а з 08.10.2018 влаштувався на роботу до ФОПІ Івіна підсобним робітником з посадовим окладом 3723,00 грн ., та оскільки цей заробіток не є достатнім для призначення аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, то він зазначає про готовність сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1500 грн. Щодо стягнення аліментів за минулий час відповідач зазначив про те, що посилання позивача , що він протягом кількох років не надавав матеріальної допомоги, не відповідають дійсності та спростовуються наданими ним копіями квитанцій про здійснення переказу коштів. В частині вимоги позивача про стягнення додаткових витрат зазначає, що ці витрати не можуть бути покладенні лише на одного батька, а також витрата на «денний догляд за дитиною» в розумінні Сімейного кодексу України не можна віднести до постійних додаткових витрат.

Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивач є особою працездатною, здоровою, інших утриманців не має, в той час я к вона має на триманні ще одну дитину, в звязку з чим має менші фактичні можливості аніж відповідач, щодо працевлаштування та отримання заробітку (доходу), необхідного для надання утримання дітям та несе більший обсяг обовязків, аніж відповідач, які полягають у сплаті комунальних витрат, оперативної сплати додаткових витрат у разі хвороби та навчання тощо.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, додатково звернувши увагу, що утримання дитина потребує значних матеріальних витрат, які повинні нести як батько так і матір дитини. На теперішній час відповідач ОСОБА_3, не в повній мірі надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є працездатним, інших утриманців немає.

Представник позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримав об ставники викладенні в позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач частково заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі прожиткового 1500 грн. Окрім того, відповідач пояснив, що приймає участь у вихованні та утриманні дочки, на підтвердження чого ним було надано копії квитанцій.

Представник відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні просила позов задовольнити в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1500 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст.180,181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, та ОСОБА_3, з 05.03.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі , який рішенням дзержинського районного суду 17.11.2016 розірвано (а.с. 17).

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.18).

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина ОСОБА_5, проживає з матірю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач має не значний дохід, що підтверджується довідкою про доходи, відповідно до якої ОСОБА_3, працює у ФОПІ він С.С., з 08.10.2018, на даний час займає посаду підсобного робітника з посадовим окладом 3723,00 грн (а.с.61)

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3, не має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, також судом враховано стан здоровя відповідача, те, що відповідач працездатний, на теперішній час працевлаштований, але має незначний дохід, у разі стягнення аліментів у розмірі 5000 грн, вказана сума буде перевищувати місячний дохід відповідача майже вдвічі. Однак судом також враховано, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат і суму в 1500 гривень суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кдексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№ 3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати , тому їх необхідно визначити в твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страджає на тяжку хворобу, є калікою.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний огляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

З огляду на вказані вище вимоги Закону, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину. З наданих позивачкою копій платіжних доручень вбачається, що нею додатково була сплачено кошти за: денний догляд за дитиною в розмірі 4500 грн. (а.с. 21)., заняття з вокалу в розмірі 900.00 грн. (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отже, оскільки позивачем не надано розрахунку додаткових витрат, які повинні бути понесенні у майбутньому, оскільки обовязок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих з батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не предявлявся, а також, враховуючи те, що відповідачем в інтересах дитини було сплачено кошти, в тому числі і на додаткові витрати, що також не заперечувалось позивачем у судовму засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимогу позивача про стягнення додаткових витрат одноразово, стягнувши з відповідача половину вже понесених витрат.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на минулий час, то в цій частині суд не вбачає підстав для їх стягнення , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставини щодо свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів впродовж часу після розірвання шлюбу, а натомість відповідачем надано суду докази про періодичні добровільні платежі аліментів впродовж строку, з моменту розірвання шлюбу, що підтверджується платіжними дорученнями. (а.с. 62-66), а також в судовому засіданні відповідач наголошувала на тому, що відповідач спачує протягом всього часу кошти за відвідування дитиною дитячого садочку. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 180,181,182, 185 Сімейного Кодексу України суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 « Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину » - задовольнити частково.

Стягнути щомісяця з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання : м. Харків, Валентинівська, 46-аАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2), аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн, починаючи з 29.05.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути одноразово з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання : м. Харків, Валентинівська, 46-аАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2), додаткові витрати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок на користь держави.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.11.2018.

Суддя: І.В. Семіряд