Справа № 278/1584/17
Провадження №2-о/278/178/17
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересованої особи територіальної громади в особі Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту проживання особи зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пяти років до часу відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановити факт проживання однією сім'єю її із ОСОБА_3, померлим 13 грудня 2016 року в період з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що встановлення даного факту є необхідним для прийняття спадщини після смерті останнього.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_3 з 2001 року перебували у фактичних шлюбних стосунках і жили однією сімєю до його смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на яке заявниця має право. Заявниця звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщити після померлого ОСОБА_3, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні зв'язки з померлим та інших відносин. Посилаючись на те, що заявник проживала з померлим ОСОБА_3 однією сімєю більше пяти років до смерті останнього, а тому заявник звернулась до суду з даною заявою.

Заявник в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з викладених у заяві підстав.

Представник заінтересованої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву визнав повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 грудня 2016 року в с.Станишівка, Житомирського району Житомирської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП №300946 від 14 грудня 2016 року (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 (а.с.8).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 07 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з неможливістю підтвердження родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.18).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що є сусідами заявниці. З 2001 року ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_3, вели спільне господарство, їздили разом відпочивати.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_3 її племінник, який без реєстрації шлюбу проживав з заявницею, вони вели спільне господарство, інколи приїжджали до неї в гості. ОСОБА_2 похоронила ОСОБА_3 і зараз доглядає за його могилою.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено: під час застосування ст.74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 Сімейного кодексу України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

До заяви про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, у якій в обов'язковому порядку має бути зазначена мета, для якої заявник просить встановити цей факт, додаються документи та докази: докази які підтверджують наявність даного юридичного факту (анкети, акти, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, виписки з домових книг, ордери на вселення, погосподарські книги та інші документи, які містять в собі відомості про родинні відносини осіб); довідки органів ДРАЦС про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень в акти цивільного стану; інші документи та докази.

Отже, з огляду на те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, заявником надано до суду достатніх і обґрунтованих доказів спільного проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_8, які свідчать про сумісне проживання, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, тому суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка й жінки без шлюбу задоволенню підлягає частково, а саме в період з 01 січня 2004 року по 09 травня 2017 року, оскільки нормами Кодексу про шлюб і сім'ю України, який був чинним до січня 2004 року, не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Оскільки як ЦК України, так і Сімейний кодекс України набрали чинності з 1 січня 2004 року, то ст.74 Сімейного кодексу України не розповсюджується на правовідносини, які виникли до дати набрання ним законної сили, а тому у судовому порядку не можуть встановлюватись факти проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, оскільки вони не породжують правових наслідків. За вказаний період необхідно звертатися до суду з позовом про поділ майна і доводити обставини, передбачені ст.17 Закону України «Про власність».

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз'яснено в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає заяву ОСОБА_2 обґрунтована та такою, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник проживала з померлим ОСОБА_3 однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 2001 року по 13 грудня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 22, 23, 27, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4,12,82, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 13 грудня 2016 року, однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1, у період з січня 2014 року по 13 рудня 2016 року.

В іншій частині в задоволенні заяви - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Зубчук