Справа № 640/1952/18
У Х В А Л А

(про відмову у відкритті провадження)

15.02.2018 року Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), заінтересовані особи - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2), Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Фрунзе, 1) про визнання заборгованості частково погашеної,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження, в якій просить визнати заборгованість за договором позики №1/09/11 від 20.09.2011 року укладеного між ОСОБА_1 та заявником частково погашеною у розмірі 160 000 доларів США, що в еквіваленті на день повернення за офіційним курсом НБУ становило 4512000 грн. В обгрунтування вказаних підстав, посилається на те, що між заявником та заінтересованою особою було укладено договір позики, відповідно до якого заявник отримав у борг грошові кошти в розмірі 650000 дол. США. З метою виконання договору позики заявник повернув частину позичених коштів, про що була складена ОСОБА_1 письмова заява, яка була посвідчена ПН ХМНО Ушивець О.Ю., але вказана заява не містить адресата, що в подальшому може призвести до повторного стягнення з заявника грошових коштів, а тому заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб'єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв'язок із певним суб'єктивним матеріальним правом.

Таким чином, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з заяви, заявник просить встановити вказаний юридичний факт у зв'язку з уникненням повторного стягнення за договором позики.

Пленумом Верховного Суду України у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як вбачається з документів доданих заявником до заяви, між заявником та ОСОБА_1 існують договірні зобов'язання, а саме такі, що виникають з договору позики. Вказаний факт заявник просить підтвердити у зв'язку з тим, що в майбутньому уникнути спору щодо розміру заборгованості за укладеним договором позики, з чого вбачається спір про право.

Відповідно до правила ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Враховуючи викладене, суд відмовляє заявникові у відкритті провадження за вказаною заявою за наведених вище підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 315 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), заінтересовані особи - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2), Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Фрунзе, 1) про визнання заборгованості частково погашеної - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 15 лютого 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ