ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/515/18

Головуючий у першій інстанції - Луговець О.А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/181/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: ОСОБА_2

сторони:

позивач ОСОБА_3, як законний представник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Луговця О.А. від 08 серпня 2018 року, місце ухвалення м.Борзна, дата складання повного тексту рішення 08 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, як законного представника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3, як законний представник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 574 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була завдана відповідачем при використанні джерела підвищеної небезпеки, із заподіянням її сину ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Вимоги заявленого позову ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 01.09.2017 року відповідач, керуючи мотоциклом марки ''Ява-350'', д.р.н. НОМЕР_1 в районі перехрестя вулиць Васильківська та Героїв Чорнобиля в м.Борзна Чернігівської області здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок даної ДТП син позивача ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, у зв'язку з чим проходив стаціонарне лікування, на вказане лікування позивачем було витрачено 10 574 грн. 62 коп. Також у заявленому позові ОСОБА_3 зазначала, що діями відповідача було спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманої в ДТП травми син позивача неодноразово проходив лікування, відчуваючи при цьому душевні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги в побуті і в суспільстві. Також у сина позивача виникло тривожне очікування непередбачених наслідків від отриманої травми, при цьому у нього відбулось порушення звичного способу життя, він вимушений був пропускати навчальний процес, а відповідач ігнорував висловлення співчуття та відшкодування спричиненої шкоди. У заявленому позові позивач стверджує, що закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України не позбавляє відповідача обов'язку відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду, оскільки вказана шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, і її спричинення завжди є неправомірним, незалежно від вини власника джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.08.2018 року вимоги заявленого позову задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 6 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 08.08.2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалено судом при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, при цьому має місце невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріалами кримінального провадження №0000531 підтверджується, що саме велосипедист ОСОБА_4 є винним у ДТП, яка відбулась 01.09.2017 року за участю відповідача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у даних правовідносинах діяльність ОСОБА_4, пов'язану з його керуванням велосипедом 01.09.2017 року близько 10 год. 30 хв. на перехресті вулиць Васильківська та Героїв Чорнобиля у м. Борзна, необхідно визнати джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ОСОБА_4 на момент ДТП 01.09.2017 року не досяг віку 14 років, і при цьому в порушення п.6.1. ПДР України рухався по дорозі і допустив порушення п.16.3. та 16.11. ПДР України, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 ''Дати дорогу''. Доводи апеляційної скарги вказують, що в силу малолітнього віку, фізіологічної незрілості ОСОБА_4 не міг в повній мірі контролювати свій транспортний засіб та створив підвищену небезпеку як для себе, так і для інших осіб, тобто, підвищену можливість завдання шкоди. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вина відповідача у настанні даної ДТП відсутня. За даних обставин відповідач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги його доводів відносно того, що на спірні правовідносини не поширюється дія статті 1187 ЦК України, при цьому вони мають бути врегульовані статтею 1188 ЦК України. Зокрема, ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що п.2 ч.1 статті 1188 ЦК України визначено, що за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, шкода їй не відшкодовується. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що витрати в сумі 10 574 грн. 62 коп. є збитками у розумінні вимог статті 22 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що вказані медикаменти і саме в такому обсязі були необхідні та використані для лікування ОСОБА_4, і саме від травм, отриманих ним внаслідок ДТП, яка відбулась 01.09.2017 року в м.Борзна. Також ОСОБА_2 вважає необґрунтованим розмір моральної шкоди, який судом першої інстанції стягнуто з нього на користь позивача. На думку ОСОБА_2, застосовуючи до спірних правовідносин ч.2 статті 1193 ЦК України, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір матеріальної і моральної шкоди лише на 40%, а не максимально, тобто, на 90%.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.114), не з'явилась. У заяві, яка надійшла на адресу апеляційного суду 05.11.2018 року (а.с.112), ОСОБА_3 просить розглянути дану справу за її відсутності, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №0000531, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2017 року за ст.286 ч.1 КК України (розпочато: 01.09.2017 року, закінчено: 27.04.2018 року), перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 01.09.2017 року близько 10 год. 30 хв. на перехресті вулиць Васильківська та Героїв Чорнобиля в м.Борзна Чернігівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю малолітнього велосипедиста ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідача ОСОБА_2, який керував мотоциклом. А саме, ОСОБА_4, рухаючись на велосипеді по другорядній дорозі по вул. Героїв Чорнобиля та виїжджаючи на перехрестя з вул.Васильківська, не надав переваги в русі ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі на мотоциклі марки ''Ява-350'', д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок чого ОСОБА_2 здійснив наїзд на ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (закритий перелом верхньої третини тіла лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків) за ознакою тривалості розладу здоров'я строком понад 21 день.

Постановою слідчого Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 27.04.2018 року кримінальне провадження за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрито на підставі ч.1 статті 286 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Оскільки згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №123 від 19.03.2018 року у діях велосипедиста ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам дорожнього знаку 2.1 ''Дати дорогу'', п.16.3, п.16.11 Правил дорожнього руху, тобто ОСОБА_4 не надав перевагу в русі мотоциклісту ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, виїхавши на перехрестя нерівнозначних доріг, де сталася ДТП.

Згідно технічного паспорта на мотоцикл марки ''Ява-350'', д.р.н.НОМЕР_1, його власником значиться ОСОБА_6 При цьому, як вбачається із пояснень ОСОБА_2, вказаний транспортний засіб фактично належить йому, власник ОСОБА_6 передав йому всі необхідні документи на мотоцикл, в тому числі, і технічний паспорт. Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.52), ОСОБА_2 має право на керування мотоциклами (категорія А). За даних обставин, приймаючи до уваги приписи ч.1, ч.2 статті 1187 ЦК України та фактичні обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_2 є володільцем джерела підвищеної небезпеки та особою, яка має обов'язок нести відповідальність за спричинену шкоду. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що право позивача на звернення з вимогами про відшкодування шкоди безпосередньо до відповідача, як заподіювача шкоди, є абсолютним і не залежить від наявності у ОСОБА_2 чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви відносно того, що закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000531 від 01.09.2017 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, не означає відсутності підстав для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з приписами статей 1166, 1167, 1187 ЦК України. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не погодився з доводами відповідача відносно того, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 1188 ЦК України, а саме, відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що діяльність ОСОБА_4 по керуванню велосипедом не належить до видів джерел підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до п.1.10. Правил дорожнього руху, велосипед - це транспортний засіб, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Таким чином, в силу властивостей велосипеда керування цим видом транспортного засобу не створює підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ним з боку людини.

Судом першої інстанції також не прийняті до уваги посилання відповідача на можливість отримання ОСОБА_4 травми ноги внаслідок самовільного падіння з велосипеда, оскільки, як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_4 впав з велосипеда після наїзду на нього мотоциклом, скаржився на сильну біль у лівій нозі, при цьому не міг рухатись, що узгоджується з висновком судово-медичної експертизи №81 від 25.04.2018 року (а.с.10-11). Тобто, падіння ОСОБА_4 з велосипеда та отримання ним тілесних ушкоджень перебувають у прямому причинному зв'язку з діями ОСОБА_2 щодо наїзду на ОСОБА_4 мотоциклом.

Вирішуючи вимоги заявленого позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, суд першої інстанції виходив з того, що понесені ОСОБА_3 витрати на лікування сина ОСОБА_4 в сумі 10 574 грн. 62 коп. підтверджуються копіями фіскальних та товарних чеків, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні, узгоджуються з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями, проходженням ним курсів лікування та призначеними медичними препаратами (виписки з медичної карти стаціонарного хворого №10975, №1942, довідка КЛПЗ ''Чернігівська обласна дитяча лікарня'' від 01.08.2018 року). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ті обставини, що внаслідок отриманої травми ОСОБА_4 зазнав фізичного болю, неодноразово проходив стаціонарне лікування, відчув душевні страждання, при цьому був вимушений пропускати навчання в школі та вживати додаткових зусиль для організації свого життя, відповідач не вчинив дій по наданню матеріальної допомоги потерпілому під час його лікування. Розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди повинен відповідати засадам розумності, виваженості, добросовісності та справедливості.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, при вирішенні даного спору по суті судом прийняті до уваги доводи відповідача про необхідність застосування при розгляді даної справи положень ч.2 статті 1193 ЦК України. Відповідно до вказаної норми права, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно фактичних обставин даної справи та її матеріалів, ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди виповнилось 12 років, і з врахуванням положень п.6.1. Правил дорожнього руху, йому не було дозволено рухатися по дорозі на велосипеді. Приймаючи до уваги фактичні обставини справи та норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що вік ОСОБА_4 та його стан дають підстави стверджувати, що він досяг такого рівня розвитку, при якому міг знати і був обізнаний з існуючими нормами, які регулюють поведінку учасників дорожнього руху, а тому повинен був неухильно їх виконувати. При цьому по справі встановлено, що ОСОБА_4 виїхав на велосипеді на перехрестя із другорядної дороги на головну, свідомо проігнорувавши вимогу дорожнього знаку 2.1 ''Дати дорогу''. Також судом першої інстанції прийнято до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 перед виїздом на перехрестя чув звук мотоцикла, який наближався, проте, не зупинив свій велосипед перед краєм перехрещуваної проїзної частини, як це передбачено вимогами п.16.3. Правил дорожнього руху, продовживши рух. Вказані обставини стали причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції прийшов у оскаржуваному рішенні до висновку, що в даному випадку мало місце свідоме нехтування ОСОБА_4 правилами безпеки дорожнього руху, що є підставою для висновку про грубу необережність потерпілого (а не його необачність), яка сприяла виникненню шкоди. Також судом першої інстанції прийнято до уваги, що згідно висновків судової інженерно-транспортної експертизи №123 від 19.03.2018 року (а.с.50), надати відповідь на питання ''Чи мав в умовах даної дорожньої ситуації водій мотоцикла ОСОБА_2 технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху шляхом екстренного гальмування?'' неможливо через технічну неспроможність показань водія мотоцикла ОСОБА_2

З врахуванням вищезазначених обставин та приймаючи до уваги ступінь вини ОСОБА_4, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір відшкодування з володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 матеріальної шкоди - до 6 000 грн., моральної шкоди - до 6 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються із нормами матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.08.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що постановою від 27.04.2018 року кримінальне провадження №0000531 від 01.09.2017 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто, у дорожньо-транспортній пригоді винен велосипедист ОСОБА_4, при цьому вина ОСОБА_2 встановлена не була. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного. Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000531 від 01.09.2017 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, не означає відсутності підстав для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з приписами статей 1166, 1167, 1187 ЦК України. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що у даних правовідносинах діяльність ОСОБА_4, пов'язану з його керуванням велосипедом 01.09.2017 року близько 10 год. 30 хв. на перехресті вулиць Васильківська та Героїв Чорнобиля у м. Борзна, необхідно визнати джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ОСОБА_4 на момент ДТП 01.09.2017 року не досяг віку 14 років, і при цьому в порушення п.6.1. ПДР України рухався по дорозі і допустив порушення п.16.3. та 16.11. ПДР України, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 ''Дати дорогу''. Доводи апеляційної скарги зазначають, що в силу малолітнього віку, фізіологічної незрілості ОСОБА_4 не міг в повній мірі контролювати свій транспортний засіб та створив підвищену небезпеку як для себе, так і для інших осіб, тобто, підвищену можливість завдання шкоди. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, із наступних підстав. Суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті обґрунтовано не погодився з доводами відповідача відносно того, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 1188 ЦК України, а саме, відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. При цьому суд першої інстанції виходив з тих обставин, що діяльність ОСОБА_4 по керуванню велосипедом не належить до видів джерел підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до п.1.10. Правил дорожнього руху, велосипед - це транспортний засіб, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Таким чином, в силу властивостей велосипеда керування цим видом транспортного засобу не створює підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ним з боку людини.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що витрати в сумі 10 574 грн. 62 коп. на лікування ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, оскільки позивачем не доведено, що вказані медикаменти і саме в такому обсязі були необхідні та використані для лікування ОСОБА_4, і саме від травм, отриманих ним внаслідок ДТП, яка відбулась 01.09.2017 року в м.Борзна. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновку суду відносно того, що понесені ОСОБА_3 витрати на лікування сина ОСОБА_4 в сумі 10 574 грн. 62 коп. підтверджуються копіями фіскальних та товарних чеків, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні, узгоджуються з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями, проходженням ним курсів лікування та призначеними медичними препаратами (виписки з медичної карти стаціонарного хворого №10975, №1942). Довідка комунального лікувально-профілактичного закладу ''Чернігівська обласна дитяча лікарня'' від 01.08.2018 року із додатками чеків на 8 ст. (а.с.72-81), містить в собі інформацію про перелік медикаментів (ліків), які були придбані ОСОБА_3 за власні кошти у вказані в довідці хронологічні дати для лікування сина ОСОБА_4 Також необхідно зазначити, що як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з врахуванням фактичних обставин справи та приймаючи до уваги ступінь вини ОСОБА_4, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір відшкодування з володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 матеріальної шкоди до 6 000 грн.

Відповідно до положень ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому також необхідно зазначити, що доводи апеляційної скарги не містять в собі належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України, які б спростовували висновок суду першої інстанції у вказаній частині.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 також зазначає про необґрунтований розмір моральної шкоди, який судом першої інстанції стягнуто з нього на користь позивача. На думку ОСОБА_2, застосовуючи до спірних правовідносин ч.2 статті 1193 ЦК України, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди лише на 40%, а не максимально. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновку суду відносно того, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ті обставини, що внаслідок отриманої травми ОСОБА_4 зазнав фізичного болю, неодноразово проходив стаціонарне лікування, відчув душевні страждання, при цьому був вимушений пропускати навчання в школі та вживати додаткових зусиль для організації свого життя, відповідач не вчинив дій по наданню матеріальної допомоги потерпілому під час його лікування. Визначаючи розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь вини ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді, а також виходив із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 13.11.2018 року.

Головуючий: Судді: