Справа № 462/5669/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 міської ради, третя особа: Товариство індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат про визнання права власності на гаражний бокс,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в листопаді 2017 року звернулася з позовом у суд про визнання за нею права власності на гаражний бокс №140 сектор ІІІ в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що цей гаражний бокс належав її чоловіку ОСОБА_6, який був членом Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат. 28 липня 2001 року її чоловік помер, не оформивши права власності на вказаний гаражний бокс. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, земельну ділянку для ведення садівництва в с.Зимна Вода, грошові вклади та на вказаний гаражний бокс. Вона та її син ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги за законом, у жовтні 2017 року звернулися у ОСОБА_5 державну нотаріальну контору із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний гараж, однак нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва з посиланням на те, що реєстрація права власності на гараж за спадкодавцем не проводилася.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та доповнили, що гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові належав чоловіку позивачки - ОСОБА_6, який був членом цього товариства і який повністю сплатив пайовий внесок за цей гаражний бокс в 1994р., однак за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи на цей гаржний бокс,чому позивачка не може оформити право власності на спірний гаражний бокс в порядку спадкування за законом. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову не заперечив та зазначив, що він, як син ОСОБА_6 і як спадкоємець першої черги за законом, не претендує на спірний гаражний бокс та не заперечує проти визнання права власності на такий в цілому за його матірю ОСОБА_1 Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради проти позову не заперечив, зазначивши, що є всі правові підстави для визнання за позивачкою права власності на вказаний гаражний бокс.

Третя особа Товариство індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову і просить справу розглядати у відсутності його представника, що суд вважає за можливе.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №914 за 2001р., суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.15 Закону України „Про власність, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно.

Згідно п.8 Постанови ПВС України від 28.06.1991року №5 „Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів, член гаражно-будівельного кооперативу, який вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 був членом Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові і йому належав гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ, за який він повністю вніс свій пайовий внесок ще 1994 року (а.с. 10), але права власності на цей бокс не зареєстрував та 28 липня 2001р. він помер (а.с.13).

З довідкиТовариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат №120 від 13.10.20017 р. вбачається, що гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ у Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові побудований на відведеній Товариству земельній ділянці згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради депутатів трудящих №215 від 23.03.1993р.

З матеріалів спадкової справи №914 за 2001р. вбачається, що ОСОБА_7, як дружина ОСОБА_6, та ОСОБА_3, як його син 30.11.2001 р. звернулися у ОСОБА_5 державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті 28.07.2001р. їх чоловіка та батька ОСОБА_6, ОСОБА_8, як донька спадкодавця подала 30.11.2001р. заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 в користь його дружини ОСОБА_1 та сина ОСОБА_1 І.М.18.03.2002 р. державним нотаріусом видано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідоцтво про прийняття спадщини за законом на спадкове майно, яке складається з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0416га, що знаходиться на території Зимноводківської сільської ОСОБА_7 Народних депутатів та грошові вклади, що знаходяться на рахунку у відділенні Ощадного банку №6381/064 м.Львова. ОСОБА_9 ОСОБА_5 нотаріальної контори від 23.11.2007р. відмовлено спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті 28.07.2001р. ОСОБА_6 на гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові, з посиланням на те, що реєстрація права власності на вказаний гараж за спадкодавцем не проводилася.

Позивачка, як дружина ОСОБА_6, яка мала рівне з ним право на нажите за час шлюбу майно і як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадщину після смерті свого чоловіка, в тому числі на його частку у вказаному гаражному боксі, яким продовжує користуватися і після смерті чоловіка.

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що позивачка, як дружина ОСОБА_6, яка мала рівне з ним право на нажите за час шлюбу майно і як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадщину після смерті свого чоловіка, в тому числі на його частку у вказаному гаражному боксі, яким продовжує користуватися і після смерті ОСОБА_6, та що донька спадкодавця ОСОБА_8, відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь його дружини і сина, а син спадкодавця - ОСОБА_3, який також може претендувати на частину спадщини після смерті батька, не оспорює права позивачки на вказаний гаражний бокс в цілому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК Україн, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на гаражний бокс №140, загальною площею 37,40 кв.м, сектор ІІІ в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів „Самокат по вул.Кульпарківській 222 Б у м.Львові.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.03.2018р.

Суддя: