Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 475/1080/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства «ПриватБанк»

на заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 27 лютого 2018 року суддею Якименко Л.І. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначав, що 25 серпня 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір (без номеру), за яким він отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв'язку з фінансовими труднощами певний час не сплачував кредит, а 25 жовтня 2017 року дізнався про те, що 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 8872, яким на його грошові кошти звернуте стягнення кредитної заборгованості станом на 30 квітня 2017 року в розмірі 84 744, 03 грн., з яких 9 032, 45 грн. за кредитом, 68 099, 96 грн. за відсотками, 3 100 грн. пені, та штрафи - 500 грн. фіксована частина та 4 011, 62 грн. відсоток від суми заборгованості. Крім того стягнуто 1 800 грн. витрат за вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не впевнився у безспірності вимоги банку, не врахував строк виконання основного зобов'язання, відсутність доказів отримання ним, як боржником, попередньої вимоги банку, строк виникнення права вимоги та інші умови, за яких вчиняється виконавчий напис, ОСОБА_3 просив визнати виконавчий напис № 8872 від 19 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню.

До участі в справі як третю особу залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк») участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки стосовно позову не висловив.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., діючи через свого представника, подав заперечення проти позову, посилаючись на вчинення виконавчого напису у відповідності до вимог закону та відсутність підстав для відмови у його вчиненні.

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено, виконавчий напис № 8872 від 19 липня 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 640 грн. судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 23 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт наголошував на дотриманні всіх передбачених законом вимог для вчинення виконавчого напису, а саме доведеність безспірності вимог у спосіб, визначений законом; належне повідомлення боржника щодо повернення кредиту; дотримання строку, заборгованість за який може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса тощо.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 157, 158, 160, 161). Справу розглянуто буз участі сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості,

- з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису містить й Порядок (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, нотаріусу необхідно надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення (прострочене зобов'язання боржника) та бути безспірним у розумінні вищеназваних нормативних актів.

Аналіз положень вищеназваних нормативних актів свідчить про те, що підставою для вчинення виконавчого напису за кредитним договором є надання нотаріусу документів, які не тільки передбачені Переліком за назвою, але й містять відомості, які є необхідними умовам вчинення виконавчого напису за статтею 88 Закону та пунктом 3.1 глави 16 розділ 2 Порядку.

Інакше нотаріус має право витребувати у стягувача інші документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису ( пункт 2.2 глави 16 розділ 2 Порядку).

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (постанова Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №6-887/цс17).

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 (справа №466/6825/14ц).

Судом встановлено, що 25 серпня 2010 року ОСОБА_1 шляхом подачі заяви уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір (без номеру), за яким отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 34).

Станом на 30 квітня 2017 року банк визначив заборгованість позичальника, яка складала 84 744, 03 грн., з яких 9 032, 45 грн. за тілом кредиту, 68 099, 96 грн. за відсотками, 3 100 грн. пені, та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 4 011, 62 грн. (розрахункова частина). Розрахунок проведено за період з 29 серпня 2012 року (а.с. 35-37).

5 липня 2017 року банк направив ОСОБА_1 вимогу про повернення кредиту та сплату заборгованості у цьому розмірі, встановивши строк - 5 днів з дати відправлення вимоги (а.с. 38, 39, 40).

Відомостей про отримання позивачем вимоги банку матеріали справи не містять.

6 липня 2017 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 84 744,03 грн. В заяві зазначено строк, за який проводиться стягнення - з 25 серпня 2010 року по 30 квітня 2017 року (а.с. 33).

До заяви додані: копія заяви позичальника (а.с.34), розрахунок заборгованості (а.с.35-37), копія вимоги з поштовими документами та документи, що підтверджують стягувача.

Разом з тим, заява позичальника є лише частиною кредитного договору.

Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг (в редакції, яка діяла станом на час отримання кредиту), діючі Тарифи, які є невід'ємною частиною кредитного договору та містять відомості про умови отримання кредитних коштів (процента ставка, комісія, умови нарахування неустойки тощо) нотаріусу не надавались.

При цьому положення пункту 6.2 глави 16 Порядку прямо передбачають, неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, лише за умови, що це передбачено умовами договору.

Не містять надані документи й відомостей про строк виконання основного зобов'язання - повне повернення кредитних коштів (строк дії картки).

Отже, відсутність інших, крім заяви, складових кредитного договору, які містили всі його істотні умови, перешкоджала встановленню безспірності вимоги, як підстави вчинення виконавчого напису.

Не може вважатись наданий нотаріусу розрахунок (а.с. 35-37) випискою з рахунка боржника з відомостями, зазначеними у пункті 2 Переліку. До того ж розрахунок не містить відомостей про строки погашення заборгованості з відміткою стягувача про її непогашення.

Більш того, щомісячні нарахування (з 21 червня 2013 року) виходять за межі трирічного строку, що також перешкоджало вчиненню виконавчого напису.

Доводи апелянта про те, що строк позовної давності було перервано здійсненням останнього платежу - 3 жовтня 2014 року, правового значення не мають. Право на вчинення виконавчого напису закон пов'язує з певним та безумовним строком - три роки, а не з межами позовної давності, яка може бути перервана.

Таким чином, надані банком документи не відповідають вимогам пункту 2 Переліку, а тому вимога на суму 84744,03 грн. не може вважатись безспірною, виконавчий напис від 19 липня 2017 року (а.с. 10) - вчиненим у відповідності до глави 16 розділу 2 Порядку та статей 87,88 Закону.

Основний висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий напис від 19 липня 2017 року не підлягає виконанню відповідає обставинам справи на вимогам вищеназваних нормативних актів.

Доводи апеляційної скарги про дотримання нотаріусом вимог закону суперечать встановленим обставинам та є непереконливими.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 15 листопада 2018 року.