Справа № 513/457/17
Провадження № 2/513/59/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за укастю: секретаря Райчевої Т.М., представника позивачки - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що між нею та відповідачкою 16 жовтня 2014 року було укладено договір позики, за яким остання отримала від позивачки в позику кошти в розмірі 6000,00 євро строком на 12 місяців, під 36 % річних. Укладений договір підтверджує розписка, написана власноруч відповідачкою 16 жовтня 2014 року. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачки щодо повернення вказаних коштів, проте кошти так і не повернуто.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість у загальному розмірі 13543,61 євро, що еквівалентно 393306,43 гривень (згідно курсу НБУ на 16.05.2017 року 1 євро дорівнює 29,04 гривень), що складається з: 6 000,00 євро, що еквівалентно 174240,00 грн. - сума позики; 5580,00 євро, що еквівалентно 162043,20 грн. відсотки за користування коштами; 388,00 євро, що еквівалентно 11267,52 грн. 3 % річних від простроченої суми; 1575,61 євро, що еквівалентно 45755,71 грн. інфляційні втрати.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 під час розгляду справи позов підтримала і просила його задовольнити у повному обсязі, погодилась на заочний розгляд справи.

Відповідачці ОСОБА_3 судові повістки надсилались за адресою її місця місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повертались з відміткою, що вона відмовляється від отримання. Відповідно до ст. 130 ЦПК вважається, що вона належним чином повідомлена про розгляд справи. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України ( а.с.18-19, 68-69, 71).

Згідно з частиною 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Ураховуючи обставини справи та положення закону, а також те, що представник позивачки погодився на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення.

Заслухавши представника позивачка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З розписки, написаної власноруч відповідачкою, вбачається, що 16 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір позики на суму 6000,00 євро, за умовами якого відповідачка зобов'язалася повернути позивачці вказану суму боргу через 12 місяців, а також сплатити 36 % річних, що складає 180 євро щомісячно, а всього сума боргу через 12 місяців складає 8160,00 євро (а.с.11).

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є документом, який підтверджує як передачу грошей позикодавцем позичальнику, так і укладення договору позики.

У наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримала в позику відповідачка, строк та умови виконання зобов'язання, особистий підпис боржника.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 19 травня 2017 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідачка не повернула борг.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, викладено правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявність у позивачки оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачкою в належному розмірі.

Суд приймає вказані документи в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суму боргу за договором від 16 жовтня 2014 року, визначену в іноземній валюті, належить стягнути на користь позивачки у гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду, тобто з урахуванням зростання курсу євро.

Відповідно до даних НБУ офіційний курс євро станом на 16.05.2017 року становив 29,04 гривень, тобто сума основного боргу становить 174240,00 грн. (6000 євро х 29,04 = 174240,00 грн.).

Сторони узгодили, що відповідачка отримала в позику 6000 євро зі сплатою 36% річних, що становить щомісячно 180 євро, отже за період з 16 жовтня 2014 року по 16 травня 2017 року розмір відсотків становить 5580 євро ( 180 євро х 31 міс.), що еквівалентно 162043,20 гривень (5580 євро х 28,04 грн.).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивачки про стягнення з відповідачки 3% річних від суми боргу, тобто 388,00 євро за період з 16 жовтня 2015 року по 16 травня 2017 року, що еквівалентно 11267,52 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги позивачки про стягнення з відповідачки інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів не підлягають задоволенню, оскільки предметом позики є грошова сума в іноземній валюті 6000 євро, тоді як офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає, оскільки виплачується у порядку, визначеному ст. 533 ЦК України, тобто з урахуванням офіційного курсу НБУ.

У зв'язку з чим, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Таким чином, у задоволенні позовних вимогах в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1575,61 євро, що еквівалентно 45755 (сорок п'ять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 71 копійка відмовити.

Загальна сума що підлягає стягненню з відповідачки складає 11968,00 євро, що еквівалентно 347550,72 гривні, яка складається з: 6000,00 євро, що еквівалентно 174240 грн. - сума позики; 5580 євро, що еквівалентно 162043,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування коштами; 388,00 євро, що еквівалентно 11267,52 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 3475,50 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, ст. 89, ч. 1, 2 ст. 259, ст.ст. 263-265, ст.ст. 280-282, 289, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 202, 509, 526, 533, 610, 611, 612, 625, 629, 635 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ № 043813, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 20 листопада 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, проживаючої по вул. Ільфа і Петрова, № 11-а, кв. 8, в м. Одеса, паспорт серії КМ № 694243, виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 10 грудня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, борг за договором позики від 16 жовтня 2014 року в сумі 11968,00 євро, що еквівалентно 347550 (триста сорок сім тисяч пятсот пятдесят) гривень 72 копійки (згідно курсу НБУ на 16.05.2017 року 1 євро = 29,04 грн.), що складається з: 6000,00 євро, що еквівалентно 174240 грн. по курсу НБУ - сума позики; 5580 євро, що еквівалентно 162043,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування коштами; 388,00 євро, що еквівалентно 11267,52 грн. по курсу - 3% річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ № 043813, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 20 листопада 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, проживаючої по вул. Ільфа і Петрова, № 11-а, кв. 8, в м. Одеса, паспорт серії КМ № 694243, виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 10 грудня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір в сумі 3475 (три тисячі чотириста сімдесят пять) гривень 50 копійок.

В задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1575,61 євро, що еквівалентно 45755 (сорок п'ять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 71 копійка відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідачки, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька