Справа № 278/3003/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зубчук І. В.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л. І.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якій зазначив, що 07 серпня 2016 року на нього був здійснений наїзд автомобіля під керуванням гр. ОСОБА_2 Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. 24 жовтня 2017 року ТОВ Юридична компанія Відшкодування в інтересах позивача подало до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 26100 грн. Листом від 22 березня 2018 року відповідачем було повідомлено про відмову у сплаті страхового відшкодування. Додатково 03 травня 2018 року до відповідача було надіслано лист з відповіддю МСЕК від 25 квітня 2018 року, в якому вказано про встановлення інвалідності у звязку з ДТП. Однак, відповідач так і не виплатив страхове відшкодування. Позивач вважає таку відмову необгрунтованою, безпідставною та такою, що порушує його права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на його користь 26100 грн страхового відшкодування.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 42-43).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 07.08.2016 року на автодорозі Житомир Могилів-Подільський у смт. Гуйва Житомирського району на позивача був здійснений наїзд легкового автомобілю VOLVO S80, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, якого вироком Житомирського районного суду Житомирської області було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8-9).

24 жовтня 2017 року Юридична компанія Відшкодування звернулася в інтересах позивача до відповідача із заявою з проханням відповідно до ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 07 серпня 2016 року, в розмірі 26100 грн (відшкодування, повязане зі стійкою втратою працездатності - п. 26.2 ч. 26 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) (а.с. 10-11).

Листом від 22 березня 2018 року відповідачем було повідомлено ЮК Відшкодування та позивача про неможливість прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих у звязку з відсутністю підтвердження причинно-наслідкового звязку набуття стійкої втрати працездатності з ДТП (а.с. 23).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України (п. 26.1 ст. 26 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

За змістом п. 26.2 ст. 26 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом п. 36.1 ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пп 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що його причиною його стійкої втрати працездатності була саме дорожньо-транспортна пригода, що сталася 07 серпня 2016 року, а не туберкульоз, про який зазначається у наданих суду документах, зокрема у формі індивідуальної програми реабілітації інвалідів від 16 січня 2017 року (а.с. 18), з якої вбачається, що код встановленого позивачу клініко-функціонального діагнозу за МКХ-10 (Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я) - А15, тобто туберкульоз.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст.ст. 3, 5, 6, 26, 35-37 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. В. Зубчук