Справа № 590/353/18
Провадження № 6/590/10/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 р.

Ямпільський районний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді - Сатарової О.В.,

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль Сумської області справу за поданням начальника Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним поданням, в якому просить тимчасово обмежити боржника фізичну особу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею своїх зобовязань за рішення суду по яких борг на загальну суму, з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій складає 7870,54 грн., обґрунтовуючи його тим, що рішення суду не виконуються, не дивлячись на те, що державним виконавцем вживаються усі, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

З клопотання слідує, що на виконанні у Ямпільському МРВ ДВС ГТУЮ перебуває виконавче провадження №52680104 від 20.10.2016 з виконання виконавчого листа №1-кп/590/4/16 від 26.02.2016 виданого Ямпільським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 10 тис. грн.. на користь ОСОБА_4

20.10.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено сторони у визначеному законодавством порядку, та відповідно до вимог ст..26 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду.

Під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_5, до роботодавця було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі якої з заробітної плати боржника стягнуто 2844,66 грн. моральної шкоди, 284,80 грн. виконавчого збора та 100 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду подання державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби не зявився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплене право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

З матеріалів справи вбачається наступне.

На виконанні Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист, виданий Ямпільським районним судом Сумської області 26.02.2016 року по справі №590/1075/15-к про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10000,00 грн. моральної шкоди /а.с. 3/;

Згідно постанов про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016 державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, постанову направлено сторонам виконавчого провадження /а.с. 8-10/.

Відповідно до ч.1, 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні такого права лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч. 3,2 ст..441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного виконавця або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного /приватного/ виконавця.

Положення ст.441 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду. Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце тільки у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

В судовому засіданні було встановлено, що будь-які докази того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язань, відсутні.

Навпаки, згідно наданої копії письмового пояснення ОСОБА_3 /а.с. 6/ боржник зобовязується протягом року сплатити зобовязання. Просить державного виконавця звернути стягнення на її заробітну плату. Повідомляє про своє місце роботи аптека «Домашня аптека».

На підставі чого 24.01.2017 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с. 11/.

Державним виконавцем в клопотанні також вказано про часткове погашення заборгованості.

Саме по собі посилання на заборгованість за виконавчим листом за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Також державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання постанови або всі вони виявилися безрезультатними.

До речі, державний виконавець не повідомив боржника про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду щодо нього, як це передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5.

Дане подання обумовлене лише тим, що ОСОБА_3 не виконано рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. З метою виявлення майна, на яке можливо здійснити стягнення, було здійснено ряд запитів (до УПФ, Відділу держгеокадастру, БТІ, Шосткинського центру з надання послуг) даних не знайдено /а.с. 12-15/. За боржником також не виявлено відкритих рахунків в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» /а.с. 16/.

Відсутні будь-які докази і того, що ОСОБА_3 взагалі має документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон та має намір виїхати за межі України. Наявність в матеріалах справи копії заяви від ОСОБА_4 про те, що боржник ОСОБА_3 має намір виїхати до Польщі, та складений на підставі даної заяви акт державного виконавця - ґрунтуються на припущеннях та нічим не підтверджені.

Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України держаний виконавець не довів належними доказами факту ухилення від виконання рішення суду боржником ОСОБА_3, а сама наявність заборгованості за виконавчим листом про таке ухилення не свідчить, а тому суд не вбачає підстав для застосування передбаченого ст.441 ЦПК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження гарантованого ст.33 Конституції України і ст.313 ЦК України права особи на свободу пересування.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення ним від виконання рішень суду в контексті положень ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для встановлення щодо ОСОБА_3 такого обмеження немає.

Керуючись ст.33 Конституції України,ст.ст.11, 31, 52, 68 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.12,13, 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені подання начальника Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_7