Справа № 462/4729/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7105/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 частини коштів, отриманих ОСОБА_3 у розмірі 38485,00 грн. за відчуження гаражного боксу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові, визнання права власності на гараж НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вул. Олесницького, 123 у м. Львові; визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині гаража НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові.

ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнаня за ним та за ОСОБА_2 по 1/2 частині гаража № НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вул. Олесницького, 123 у м. Львові; визнати за ним право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину коштів, отриманих ОСОБА_3 за відчуження гаражного боксу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вулиці Любінській, 200 у місті Львові, що становить 38485,00 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 гараж НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вулиці Олесницького, 123 у місті Львові, який є спільним майном подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який є спільним майном подружжя.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в частині поділу гаража НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вулиці Любінській, 200 у місті Львові відмовлено за її безпідставністю.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції при поділі майна не дотримався принципу рівності часток та не взяв до уваги доводи апелянта відносно того, що кошти отримані від викупу гаражного боксу № НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» були витрачені ОСОБА_3 на потреби сім'ї, що підтверджуються довідкою про видачу путівок на відпочинок від 14 березня 2017 року, в якій вказано, що кошти апелянта в сумі 43316,00 грн. в період з серпня 2009 року по серпень 2015 року витрачались виключно на потреби сім'ї та потреби позивача у справі. Суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 70 СК України, не встановив джерело доходів, за рахунок яких було придбано спірне майно та вартості усього майна, що підлягало поділу. Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні не надано оцінки та необгрунтовано підстав відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про застосування до позовних вимог позивача за первісним позовом спливу строку позові давності, оскільки ОСОБА_2 не обгрунтовано, чому починаючи з 2009 року по липень 2012 року вона не зверталась до суду з заявою про поділ майна, а звернулась лише в 2015 році. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю, а первісний позов задовольнити частково в частині виділення ОСОБА_2 у власність ? частину гаража № НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель - 4» та виділення у власність ОСОБА_3 автомобіля.

Заслухавши суддю - доповідача, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз»ясень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 1997 року до 04 липня 2012 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що за час шлюбу сторони набули наступне майно: гараж НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вул. Олесницького, 123 у м. Львові, автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1, гаражний бокс НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» по вул. Любінській, 200 у м.Львові.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до переліку об'єктів приватної власності у м. Львові, що викуповуються для суспільних потреб від 31 серпня 2009 року у ОСОБА_3 викуплено гаражний бокс НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові за 76970,00 грн.

Згідно листа Львівської обласної державної адміністрації від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 отримав викупну вартість у сумі 76970,00 грн. за гаражний бокс НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові 10 грудня 2010 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04.07.2012 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ухваленим за заявою ОСОБА_3, у якій він стверджує, що з листопада 2009 року вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, підтверджується їх окреме проживання, що спростовує доводи апелянта про те, що кошти, які він отримав від викупу гаражного боксу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові у розмірі 76970,00 грн., були витрачені на потреби сім»ї.

Покликання апелянта на те,що кошти, які він отримав від викупу гаражного боксу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові у розмірі 76970,00 грн., були затрачені на придбання путівок на відпочинок, спростовуються довідкою Львівського БМП від 14.03.2017 року про видані ОСОБА_3 путівки в пансіонати відпочинку та оздоровчі табори протягом 2007 - 2015 років, з якої вбачається, що після отримання ОСОБА_3 коштів від викупу гаража 10.12.2010 року, ним були витрачені кошти на придбання путівок в пансіонат «Львівський залізничник» м. Судак вартістю 19050.00 грн. та оздоровчий табір «Трембіта» вартістю 5180 грн., при цьому з врахуванням примітки, що всі путівки видані ОСОБА_3 за 35% їх повної вартості.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції виходячи з положень ч.1 ст. 70 СК України, дійшов до вірного висновку про те, що із врахуванням переліку майна, які сторони просять поділити, та із врахуванням їх вимог, за ОСОБА_2 слід визнати право власності на гараж НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вул. Олесницького, 123 у м. Львові, а за ОСОБА_3 слід визнати право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1, який перебуває у його користуванні.

Встановивши безспірно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживали разом, не вели спільне господарство з листопада 2009 року, з огляду на те, що кошти отримані ним 10 грудня 2010 року, а сторони не проживали разом та не вели спільне господарство з листопада 2009 року, колегія суддів не може не погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_5 ? частини коштів, отриманих ОСОБА_3 за відчуження гаражного боксу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Аерофлот-2» на вул. Любінській, 200 у м. Львові, що становить 38485,00 грн.

Запропонований ОСОБА_3 варіант поділу майна, згідно з яким йому слід виділити і автомобіль, і ? частину гаража НОМЕР_3 у гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» на вул. Олесницького, 123 у м. Львові, а ОСОБА_2 виділити лише ? частину цього ж гаража, суперечитиме принципу рівності часток.

А відтак, доводи апелянта про те, що ухвалюючи рішення про поділ майна, суд відійшов від принципу рівності часток, є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта про пропуск позивачкою строку позовної давності спростовуються ч. 2 ст. 72 СК України відповідно до якої до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.03.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.