Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваші С.О.,,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" м. Миколаєва про зобов'язання здійснити перерахунок за послуги з постачання електричної енергії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопада 2016 року позивач звернувся до суду із подальшою уточненою позовною заявою до відповідача, в якому остаточно просив про стягнення з КП СКП "Гуртожиток" м. Миколаєва нараховані та сплачені ним по особовим рахункам №№ 06005, 06110 за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2016 року грошових коштів в розмірі 9342,24 грн. за ненадану комунальну послугу - користування електричною плитою кухні 1-2 секції, п'ятого поверху, гуртожитку за адресою: п-т ОСОБА_2 України, 4, в м. Миколаєві; визнати неправомірним систематичне нарахування за вказану н використану комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку та порушення термінів розгляду письмових звернень ОСОБА_1 в КП СКП "Гуртожиток", безпосередньо по отриманню інформації щодо нарахованих та сплачених послуг за електричну енергію. Стягнути з КП "СКП "Гуртожиток" в м. Миколаєві в особі його директора на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., завдану йому протиправними діями , які полягають у систематичному порушенні прав споживача комунальних послуг на протязі тривалого часу шляхом систематичного стягнення грошових коштів за ненадану комунальну послугу , систематичне ігнорування термінів розгляду КП "СКП "Гуртожиток" його письмових заперечень та несвоєчасного надання запитуваної інформації та самоусунення КП "СКП "Гуртожиток" від контролю за виконанням рішення Центрального районного суду щодо знесення самовільної забудови комунальної власності - збудованої стіни на кухні гуртожитку мешканкою кімнати 505 гуртожитку ОСОБА_3 з метою відновлення порушених житлових прав його родини. Також просив стягнути з КП "СКП "Гуртожиток" додаткові судові витрати в сумі 79,00 грн., понесені при роздруківці матеріалів позовної заяви та копіювання додатків до неї, а також сплачений судовий збір.

Позивач у минулих судових засіданнях вимоги позову підтримав, посилаючись на підстави, викладені у позові. В останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача у минулих судових засіданнях заперечував проти задовлення позову, посилаючись на його безпідставність, оскільки плата за електричну енергію мешканцям гуртожитку нараховується шляхом простого ділення на кількість зареєстрованих в кімнаті членів сім'ї наймача загальної кількості спожитої електроенергії згідно даних загальнобудинкового лічильника. В останнє судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся в судовому засіданні 18.01.2018 року, про причини неявки суду не повідомив, на минулому судовому засіданні просив оголосити перерву для надання йому можливості надати додаткові відомості щодо складових загального обліку для сплати електроенергії мешканцями гуртожитку.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, зі змісту ч. 2 вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Між тим, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначена правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постановах від 21 травня 2012 року № 6-20цс11 та від 12 червня 2013 року № 6-32цс13.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, судовому захисту підлягають цивільні права, які не визнаються або оспорюються опонентом, або порушуються іншою особою.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2013 року зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 кухонним блоком № 547, площею 9,5 м2, з балконом, що розташовані в блоці 1-2 на пятому поверсі гуртожитку № 4 по пр. Героїв Сталінграду в місті Миколаєві шляхом знесення за власний рахунок стіни, що розділяє кухонний блок на дві частини та закладення дверного отвору до кімнати № 505 у цьому ж гуртожитку. Як слідує з вказаного рішення суду, такі перешкоди ОСОБА_1 у користуванні загальною кухнею існують щонайменше з серпня 2011 року.

Як вбачається з вищевказаного рішення суду, на житлові приміщення кімнат № 507 та 508-А будинку гуртожитку № 4 по пр. Героїв Сталінграду в м. Миколаєві ОСОБА_1 на склад родини з двох осіб 12 жовтня 2010 року отримав ордер № 000513.

Центральним відділом поліції ГУНП України в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження № 0006543,за невиконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.05.2014 року щодо усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 блоком № 547 у гуртожитку № 4 по ПГС м. Миколаєва за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 382 КК України (що підтверджується Витягом з кримінального провадження).

04.10.2010 року між ОСОБА_1 та КП СКП "Гуртожиток" було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій № 001053. Відповідно до п.10 зазначеного Договору, у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних виконавець здійснює перерахунок розміру плати.

14.03.2016 року представником КП СКП "Гуртожиток" було складено Акти огляду електричної мережі користувача в присутності споживача ОСОБА_1 під час огляду схеми обліку електроенергії, електромережі та електроустановок було встановлено, що місць загального користування немає.

Таким чином, суд вважає встановленим, що з 2012 року позивач не має об'єктивної можливості користуватися загальним приміщенням кухні з незалежних від нього причин, а отже як наслідок і електричною електроплитою.

ОСОБА_1 надіслав інформаційний запит 05.05.2016 року на адресу відповідача, посилаючись на Закони України "Про інформацію" та "Про звернення громадян", та просив в зазначений законом термін надіслати поштою, інформацію про кількість кіловат електричної енергії за користування електричною плитою кухонного блоку гуртожитку, які щомісячно нараховувались і нараховуються при розрахунку комунальної послуги по його лицьовим рахункам 06005 та 061010 в період з 01.03.2013 по теперішній час.

Не отримавши відповіді від КП СКП "Гуртожиток", 10.06.2016 року позивач звернувся до Міського голови м. Миколаєва ОСОБА_5 зі скаргою щодо порушення посадовими особами КП СКП "Гуртожиток" ст. 20 ЗУ "Про звернення громадян", в якій просив вжити заходи щодо дотримання співробітниками КП СКП "Гуртожиток" вимог законодавства України щодо розгляду письмових звернень громадян та надати допомогу в розгляді інформаційного запиту і отриманні запитуваної інформації. 11.07.2016 року міський голова ОСОБА_5 надав відповідь на звернення позивача та повідомив, за інформацією КП СКП "Гуртожиток" встановлено, що дійсно 09.06.2016 року ОСОБА_1 звертався до підприємства за відповіддю на дане звернення, але не отримав її. Відповідь була підготовлена 01.06.2016 року, але у зв'язку з тим, що на підприємстві арештовані рахунки не була надіслана поштою.

Відповідно до виписки із особового рахунку № НОМЕР_1 "СКП "Гуртожиток" за період з січня 2012 року по жовтень 2016 року нараховано за електроенергію (плита) у розмірі 3681,89 грн. Як пояснив ОСОБА_1 , зміна номеру лицьового рахунку з 06005 на 061010 пов'язана з обміном кімнати 507 на 508 гуртожитку, відповідно до ордеру Миколаївської міської ради.

18.08.2016 року ОСОБА_1 надіслав КП СКП "Гуртожиток" Вимогу (претензія), в якій пояснив що він разом зі своєю родиною зареєстрований та проживає в кімнаті №№ 508, 508-А в гуртожитку по пр. Героїв Сталінграда, 4 в м. Миколаєві, КП СКП "Гуртожиток" нараховує плату за користування комунальними послугами, які він сплачує в повному обсязі. Отримавши виписку по особовим рахункам №№ 06005 та 061010, ним було встановлено, що КП СКП "Гуртожиток" незаконно нараховує, а ним відповідно оплачується користування електричною плитою в кухні гуртожитку, а саме в період з вересня 2013 року по теперішній час КП СКП "Гуртожиток" за користування електричною плитою, нараховано 19775,8 КВТ електричної енергії на загальну суму 5580,69 грн. В той час, рішенням суду від 27.09.2013 року підтверджено факт порушення житлових прав його родини та факт незаконної самовільної забудови мешканкою кімнати 505, цього ж гуртожитку кухонного блоку 1-2 секції 5-го поверху, що не дає змоги користування кухнею та безпосередньо кухонною плитою. Зазначеною послугою він не користується, а в обладнанні кімнат гуртожитку № 508, 508-а електричною плитою та каналізацією керівництвом КП СКП "Гуртожиток" відмовлено так як це являється грубим порушенням вимог пожежної та санітарної безпеки - відповідно до п. 10 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території № 001053 від 04 жовтня 2010 р. та п.5 ч.1, п.6 ч.3 ст. 20, п.6 ч. 2 ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та інших законодавчих актів України.

До теперішнього часу рішення суду, щодо знесення забудови кухні в гуртожитку не виконано. Даних про те, чи вживало заходів чи іншим чином сприяло КП СКП "Гуртожиток" щодо виконання вищезазначеного рішення суду суду не надано.

З наданих позивачем фото та копій протоколів, дійсно вбачається наявність встановлених індивідуальних лічильників електричної енергії, за адресою: м. Миколаїв по проспекту Героїв України (ОСОБА_2), 4, кімнати № 508, 508А -, які встановлені лише 26 липня 2017 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку - особових рахунків № 06005 за період з січня 2012 року по серпень 2015 року, нараховано 26381,4 КВТ (плита) у розмірі 5660,35 грн. За № 061010 з вересня 2015 року по жовтень 2016 року нараховано 6958,9 КВТ (плита) у розмірі 3681,89 грн., всього разом - 33 340,3 КВТ електричної енергії на загальну суму - 9342,24 грн.При цьому з цих виписок чітко вбачається, що оплата нарахована за спожиту електроенергію (плита), оскільки є і ініші нарахування електроенергія ( кімната).

Відповідно до ч. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначено, що: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною 1 цієї статті передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Зважаючи на п.п. 3, 4, 6 ч. 2 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов'язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Частиною 2 ст. 25 ЗУ "Про електроенергетику" визначено, що захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, , «, «, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 1 ст. 26 цього Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

У ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів" встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про захист прав споживачів", держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності; ст. 22 цього Закону передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, для населення, затверджених , споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією, і укладається на три роки.

У відповідності до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 7 ЗУ Про житлово-комунальні послуги , споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоровю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший обєкт нерухомого майна); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; тощо.

У ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до рекомендацій, зазначених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з абз. 2 п. 5 цієї ж Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків , повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій .

Відповідно до 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до проголошеного ст.ст 13, 80 ЦПК України принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві суд не в праві з власної ініціативи витребовувати докази на підтвердження вище перелічених обставин.

Згідно з положенням, передбаченим 81 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених 83 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено , що обсяги електричної енергії, спожитої позивачем у спірний обліковий період відповідають тим обсягам, які були взяті відповідачем при розрахунку плати за використану електроенергію; що при визначенні розміру періодичного платежу для позивача було застосовано належний тариф; що розмір платежу, який фактично був сплачений позивачем, дійсно відповідає розміру платежу, який підлягав оплаті відповідно до обсягів фактично спожитої електроенергії та тарифів, встановлених для позивача відповідно до вимог чинного законодавства.

Тобто, з урахуванням зазначеного та того, що відповідачем не було надано обґрунтованого розрахунку правильності нарахування плати за спожиту електроенергію позивача в оспорюваному періоді, а також того, що в справі наявні копії кінцевих розрахункових документів, суд вважає обгрунтованими вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними систематичного нарахування за не використану не з його вини комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку .

З огляду на встановлення неправомірності нарахування позивачеві плати за не використану комунальну послугу - електричну енергію, суд вважає за необхідне задовольнити на підставі ч.2 ст. 903, ч. 1 ст. 670 ЦК України і його вимогу про повернення від КП "СКП "Гуртожиток" м. Миколаєва на користь позивача сум, що нараховані та сплачені по особовим рахункам №№ 06005, 061010 за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9342,24 грн. - як надміру сплачених за неотриману комунальну послугу - користування електричною плитою кухні 1-2 секції, п'ятого поверху, гуртожитку за адресою м. Миколаєв, пр-т Героїв України, 4.

Пославшись на ст. 23 ЦК України, як на підставу відповідальності за завдану йому моральну шкоду, позивач зазначив, що неправомірні дії відповідача, які полягають у сестиматичному порушенні прав споживача комунальних послуг на протязі тривалого часу, необхідності вжиття додаткових заходів для відновлення порушеного права. Водночас, належних та допустимих доказів факту завдання відповідачем моральної шкоди, позивачем не надано, тим більше , що в обгрунтування завдання моральної шкоди ОСОБА_1І, посилався саме на порушення своїх прав споживача, що тягне за собою відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимог позивача про визнання неправомірним дій відповідача щодо порушення термінів розгляду його письмових звернень безпосередньо по отриманню інформації щодо нарахованих та сплачених комунальних послуг , а також про зобовязання відповідача здійснити перерахунок нарахованих та зайво сплачених коштів то у їх задволенні слід відмовити як зайво заявлених, оскільки вони фактично вирішені судом при вирішенні задоволених позовних вимог.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь додаткових судових витрат в сумі 79,00 грн., які понесені при роздруківці матеріалів позовної заяви та копіювання додатків до неї, що підтверджується квитанцією від 15.11.2016 року, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не відносяться до судових витрат у розумінні ст. 133,140 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. , сплачений ним при подачі позову, а також на користь держави 640 грн пропорційно до задоволених позовних вимог за стягнення коштів.

Керуючись ст.ст 12,13, 81,259 ,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" м. Миколаєва про зобов'язання здійснити перерахунок за послуги з постачання електричної енергії задовольнити частково.

Визнати неправомірним дії КП СКП "Гуртожиток" щодо систематичного нарахування за не використану комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку споживачу ОСОБА_1 , який зареєстрований у гуртожитку за адресою: п-т ОСОБА_2 України, 4, кім. 508,508-А, в м. Миколаєві.

Стягнути з Комунального підприємства "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 нараховані та сплачені по особовим рахункам № 06005 та № 06110 за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2016 року надмірно сплачених за електроенергію грошових коштів в розмірі 9342,24 грн.

В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" м. Миколаєва на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2018 року.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.