Номер провадження: 22-ц/785/501/18
Номер справи місцевого суду: 513/962/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року м. Одеса

Справа № 513/962/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідачі - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Саратського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кожокар Т.Я. 25 жовтня 2017 рокуо 14 годині 29 хвилині в смт. Сарата Одеської області,

встановила:

У вересні 2016 р. ОСОБА_4звернувся до суду з уточненим у жовтні місяці позовом, в якому остаточно просив поділити спільне сумісне майно подружжя.

Виділити йому: 1) телевізор «Самсунг», вартістю - 4 099,00 грн.;2) тюнер до телевізора, вартістю - 800,00 грн.; 3)комп'ютер «Самсунг», вартістю - 6 55,00 грн.;4) антену для Інтернета, вартістю - 800,00 грн.; 5)роутер для Інтернета, вартістю - 460,00 грн.; 6)крісло, вартістю - 175,00 грн.. Всього на суму - 12 889,00 грн..

Виділити відповідачу: 1) кухонні меблі, вартістю - 3 600,00 грн.; 2) пральну машину «Індезіт», вартістю - 2 6990,00 грн.; 3) котел опалювання, вартістю - 3 600,00 грн.; 4) письмовий стіл, вартістю - 680,00 грн.; 5) килимове покриття, вартістю - 560,00 грн.; 6) люстру, вартістю - 120,00 грн.. Всього на суму - 11 259,00 грн..

Стягнути з нього різницю між вартістю виділеного майна в натурі у розмірі - 815,00 грн..

Зобов'язати відповідачку повернути його особисте майно, набуте до шлюбу: 1) телевізор марки "Сатурн", вартістю - 1 500 грн.; 2) холодильник марки "Донбас", вартістю - 4 400 грн.; 3) килим 3 м. х 4 м., вартістю - 2 100 грн.; 4) мікрохвильову піч, вартістю - 2 800,00 грн.; 5) мопед марки "Ямаха", вартістю - 13 000,00 грн.;

Всього на суму - 23 800,00 грн..

Стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та витрат на юридичну допомогу.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 30.10.2012 р. по 30.05.2016 р. він знаходився у шлюбі з ОСОБА_5. За цей період ними було придбано майно: 1) комп'ютер «Самсунг», вартістю - 7 150,00 грн.; 2) тюнер до телевізора, вартістю - 800,00 грн.; 3) котел опалювання, вартістю - 3 000,00 грн.; 4) антена для Інтернета, вартістю - 1 000,00 грн.; 5) роутер для Інтернета, вартістю - 500,00 грн.; 6) люстра, вартістю - 180,00 грн.; 7) кухонні меблі, вартістю - 5 100 грн.; 8) Пральна машину «Індезіт», вартістю - 6 750 грн.; 9) телевізор «Самсунг», вартістю - 9 700,00 грн.; 10). письмовий стіл, вартістю - 1 300 грн.; 11) килимове покриття, вартістю - 1 000 грн.; 12) крісло, вартістю - 540 грн.. Всього майна загальною вартістю - 37 020,00 грн..

Після розірвання шлюбу все придбане за спільні кошти майно відповідачка забрала собі. Крім того, вона також забрала майно, яке було придбане ним до шлюбу, та належить йому на праві приватної власності: 1) телевізор марки "Сатурн", вартістю - 1 500 грн.; 2) холодильник марки "Донбас", вартістю - 4 400 грн.; 3) килим 3 м. х 4 м., вартістю - 2 100 грн.; 4) мікрохвильову піч, вартістю - 2 800,00 грн.; 5) мопед марки "Ямаха", вартістю - 13 000,00 грн.;

Всього на суму - 23 800,00 грн..

У жовтні 2017 р. позивач уточнив свої позовні вимоги, запропонувавши поділити спільне сумісне майно з урахуванням вартості майна, зазначеного ОСОБА_5.

Рішенням Саратського районного суд Одеської області від 25.10.2017 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на наступне майно: 1) комп'ютер «Самсунг», вартістю - 6 555,00 грн.; 2) тюнер до телевізора, вартістю - 800,00 грн.; 3) котел опалювання, вартістю - 3 600,00 грн.; 4) антену для Інтернета, вартістю - 800,00 грн.; 5) роутер для Інтернета, вартістю - 460,00 грн.; 6) люстру, вартістю - 120,00 грн..

Всього на суму - 12 335,00 грн..

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на наступне майно: 1) кухонні меблі, вартістю - 3 600,00 грн.; 2) пральну машину «Індезіт», вартістю - 2 699,00 грн.; 3) телевізор «Самсунг», вартістю - 4 099,00 грн.; 4) письмовий стіл, вартістю - 680,00 грн.; 5) килимове покриття, вартістю - 560,00 грн.; 6) крісло, вартістю - 175,00 грн..

Всього на суму - 11 813,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 522,00 грн..

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 майно, що належить йому на праві власності: 1) телевізор марки "Сатурн", вартістю - 1 500 грн.; 2) холодильник марки "Донбас", вартістю - 4 400 грн.; 3) килим 3 м. х 4 м., вартістю - 2 100 грн.; 4) мікрохвильову піч, вартістю - 2 800,00 грн.; 5) мопед марки "Ямаха", вартістю - 13 000,00 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі - 3 275,60 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за час знаходження у шлюбі подружжям придбано за спільні кошти вищевказане майно, яке підлягає поділу між ними, оскільки сторони не досягли згоди щодо його поділу. У зв'язку з поділом майна, за кожним з подружжям необхідно визнати право приватної власності на виділене майно. Позивач повинен сплатити різницю у вартості ідеальних часток в майні у розмірі - 522,00 грн.. Відповідачка визнала придбання майна у шлюбі, що вона забрала особисте майно позивача, придбане ним до шлюбу. Придбання автомобіля у шлюбі не знайшло свого підтвердження (а. с. 77 - 80).

ОСОБА_5в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляді. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5вказує на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не просив визнати за ним право власності на виділене майно. Позивач приховав придбання автомобіля, на що ними було витрачено - 1 000,0 доларів США. Автомобіль залишився в користуванні позивача. Не підтвердженими є вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки докази про це були надані під час судових дебатів.

Апелянт у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у запереченнях на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що ОСОБА_6 у судовому засіданні визнала його позов. Звернення з апеляційною скаргою свідчить про намагання останньої затягнути час користування належним йому майном. Докази про придбання автомобіля відсутні. Витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин із спільної сумісної власності подружжя, поділ майна за вказаним у рішенні варіантом. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 60, 70 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2012 року по 30 травня 2016 року, який було розірвано заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області (а. с. 6).

Спільних дітей сторони не мають. За час шлюбу сторони проживали в будинку батька позивача в АДРЕСА_2. Сторони погодились з тим, що майно, яке підлягає поділу, придбано за час шлюбу, за ціною вказаною позивачкою.

Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, з хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апелянта проте, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши за позивачем право на майно, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки після поділу майна в натурі воно перестає бути спільним сумісним і переходить у приватну власність кожного з подружжя.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апелянта про те, що суд не вирішив питання щодо поділу автомобіля. Матеріали справи не містять доказів його придбання. Апелянт у судовому засідання підтвердила, що вказаний автомобіль був придбаний за довіреністю.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнених судових витрат.

Оскільки майно поділене в натурі порівну, то з відповідачки підлягає стягненню 50% сплаченого позивачем судового збору в розмірі - 275,50 грн. = 551,20 грн. : 2.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого вставлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Адвокат, який представляв інтереси позивача, приймав участь у судовому засіданні протягом - 1 години 42 хвилин (а. с. 47, 53, 58, 72). Доказів вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення адвоката з матеріалами справи в суді відсутні. Мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2017 р. становить - 1 600 грн., 40% якого становить - 640,00 грн.. Таким чином, позивач має право на компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі - 1 088,00 грн.. Разом із судовим збором розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки становить - 1 363,50 грн. = 275,50 грн. + 1 088,00 грн..

Таким чином, розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки підлягає зміні.

Доводи апелянта щодо не підтвердження розміру судових витрат є частково обґрунтованими.

Вимоги апелянта про скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд не засновані на положеннях ст. 374 ЦПК України, а тому є неспроможними.

Апеляційна скарга ОСОБА_5 є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині необхідно змінити.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення судових витрат- змінити. Викласти судове рішення в цій частині в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судові витрати у розмірі - 1 363 (одна тисяча триста шістдесят три) грн. 50 коп.».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 березня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе