Номер провадження 2/754/1179/18
Справа №754/9494/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних долях. Квартира складається з двох кімнат, площею 16, 22 кв.м. та 12, 74 кв.м. відповідно, загальною жилою площею 28, 96 кв.м. Між ними постійно виникають суперечки щодо оплати квартплати та комунальних послуг. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому у користування кімнату, площею 12, 74 кв.м., а відповідачам - кімнату, площею 16, 22 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що спору щодо порядку користування квартирою між сторонами немає. Крім того, частка кожного з співвласників в житловій площі складає 9, 65 кв.м, тоді як позивач просить виділити йому кімнату площею 12, 74 кв.м, що на 3, 09 кв.м більша ніж його частка у праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що спору щодо порядку користування квартирою між сторонами немає. Крім того, частка кожного з співвласників в житловій площі складає 9, 65 кв.м, тоді як позивач просить виділити йому кімнату площею 12, 74 кв.м, що на 3, 09 кв.м більша ніж його частка у праві спільної часткової власності у зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та представника відповідачів, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є колишнім чоловіком відповідачки ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5 є сином ОСОБА_3

Спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1. Квартира складається з двох кімнат, площею 16, 22 кв.м. та 12, 74 кв.м. відповідно, загальною площею 54, 03 кв.м., жилою площею 28, 96 кв.м, що підтверджується технічним паспортом.

Вказана квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у рівних частках (по 1/3 частині), що підтверджується інформаційною довідкою № КВ-2017 22099 від 15.06.2017 року.

На даний час у спірній квартирі зареєстровано три особи - позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.06.2017 року.

Між сторонами склався наступний порядок користування жилим приміщенням - позивач займає кімнату, площею 12, 74 кв.м., а відповідачі - кімнату, площею 16, 22 кв.м.

Як встановлено при розгляді справи та підтверджується поясненнями сторін по справі, спору щодо користування жилим приміщенням між ними немає, але виникає спір щодо сплати квартплати та комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

В своїх позовних вимогах позивач просить суд встановити порядок користування жилим приміщенням, виділивши йому у користування кімнату, площею 12, 74 кв.м., а відповідачам - кімнату, площею 16, 22 кв.м.

Допитаний в судовому засіданні свідок позивача пояснив наступне.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працює разом з позивачем. ОСОБА_1 приблизно 8 років ночує на роботі та готує там собі їжу. Свідок зі слів позивача знає, що його жінка не впускає додому.

Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідачів пояснив наступне.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є сусідом сторін по справі та знає їх 20 років. Останній раз він бачив ОСОБА_1, приблизно, рік назад. Свідок жодного разу не бачив, щоб відповідачка заважала позивачу потрапити до квартири. ОСОБА_1 пізно приходить додому з роботи.

Разом з тим, показання вищезазначених свідків не можуть бути взяті судом до уваги, як докази обставин, щодо того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою, оскільки свідки з цього приводу надали протилежні покази. Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що фактично склався порядок користування квартирою та пояснив в судовому засіданні, що він іноді ночує вдома, однак свідок ОСОБА_6 зазначив, що позивач не ночує вдома та фактично проживає на роботі.

Відповідні розбіжності та відсутність належних доказів, які б підтверджували факт створення відповідачами перешкод позивачу у користуванні квартирою, позбавляють суд можливості встановлення відповідного факту.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності.

Доказів з приводу вчинення з боку відповідачів перешкод у проживанні, користуванні та володінні квартирою, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кімнат, які б точно відповідали частками співвласників у жилому приміщенні, немає, оскільки доля кожного із співвласників у житловій площі становить 9, 65 кв.м., а площа кімнати, яку просить виділити позивач, становить 12, 74 кв.м., що на 3, 09 кв.м. більше його частки у праві власності. А це робить неможливим встановлення такого порядку користування між сторонами у спірній квартирі.

Виходячи з наведеного, та на підставі гарантованого кожному Конституцією України права на житло, враховуючи те, що позивач не позбавлений права користування та володіння квартирою, позов не підлягає задоволенню, оскільки такий порядок користування в квартирі призведе до істотного погіршення житлових умов співвласників та порушить їх житлові права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 29, 317, 319, 358 ЦК України, ст. 9, 150, 155 Житлового кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення був виготовлений 28 березня 2018 року.

Головуючий: