Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 551/176/16-ц

провадження № 61-2809 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: Шишацька селищна рада Шишацького району Полтавської області, ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

третя особа - відділ Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шишацького районного суду Полтавської областіу складі судді Сиволапа Д. С. від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів:

Карнауха П. М., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І., від 16 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, ОСОБА_5, третя особа - відділ Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником двох земельних ділянок, площею 0,2101 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,07 га - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 Шишацького району Полтавської області є ОСОБА_5 Позивач зазначав, що не має можливості організовувати заїзд сільськогосподарської техніки для обробки своєї земельної ділянки через територію відповідача, оскільки остання у наданні такого заїзду відмовляє.

Посилаючись на те, що інших варіантів заїзду техніки для обробки земельної ділянки ОСОБА_3 не існує та з урахуванням викладеного, позивач просив суд встановити земельний сервітут у виді надання йому можливості проїзду сільськогосподарською технікою через земельну ділянку ОСОБА_5

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що встановлення земельного сервітуту у заявлений позивачем спосіб є найбільш обтяжливим для відповідача та дійшов висновку про те, що позивач, захищаючи власні права та інтереси, зловживає правом на встановлення земельного сервітуту за рішенням суду.

13 липня 2016 року ОСОБА_3 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій, взявши до уваги висновок експерта з іншої цивільної справи та проігнорувавши його клопотання про виклик експерта до суду, обмежили його право на участь у проведенні експертизи та на отримання пояснень від експерта по його висновку в судовому засіданні.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_3, є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, прощею 0,2105 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0700 га, які розташовані по АДРЕСА_2

Судами встановлено, що у липні 2012 року ОСОБА_3 уже звертався до суду з позовом до ОСОБА_5, Сагайдацької сільської ради, третя особа відділ Держкомзему у Шишацькому район Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 14 вересня

2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2012 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року за касаційною скаргою

ОСОБА_3 рішення судів першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням сторони відповідача, ухвалою суду від 18 квітня 2013 року було призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком експерта від 26 липня 2013 року № 345 було встановлено, що існує технічна можливість встановлення проїзду (земельного сервітуту) для обслуговування земельних ділянок площами 0,0700 га і 0,0786 га, які примикають до земельної ділянки ОСОБА_3, площею 0,2105 га, розташованої по АДРЕСА_2 На розсуд суду запропоновано один варіант строкового сервітуту - права проїзду на транспортному засобі до належних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних ділянок площами 0,0700 га та 0,0786 га, призначених для ведення селянського господарства у с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області.Встановлено, що існує технічна можливість встановлення земельного сервітут на земельній ділянці ОСОБА_5 для проїзду (проходу) до земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначено, що при проведенні варіантів встановлення земельного сервітуту для обслуговування земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3, площами 0,0700 га та 0,0786 га, найбільш обтяжливим для користувача є варіант проходу, проїзду через земельну ділянку ОСОБА_5, розташовану по АДРЕСА_1.

Для оптимального і зручного використання земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спосіб найменш обтяжливий для власника земельної ділянки щодо якої пропонується встановлення земельного сервітуту, запропоновано варіант встановлення земельного сервітуту через земельні ділянки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (по межі між ділянками), під'їзд відбувається з тупикового проїзду.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Пунктом 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня

2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено про те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби у інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), враховуючи те, що позивачу та його представнику було роз'яснено право про призначення у вказаній справі судової земельно-технічної експертизи, в тому числі й повторної, проте таким правом позивач та його представник не скористались, інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем суду не було надано, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням того, що висновком експерта сектору будівельно-технічних досліджень Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені М. С. Бокаріуса В. В. Богданчик В. В. від 26 липня 2013 року № 345, встановлено, що встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача є найбільш обтяжливим для користування цієї ділянки, оскільки відбувається обмеження прав ОСОБА_14, що суперечить Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 червня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило