Справа № 175/1084/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючого в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про вселення та визначення порядку користуванням будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про вселення та визначення порядку користуванням будинком. В ході судового розгляду позовні вимоги ним були уточнені, та згідно уточнених позовних вимог просив суд, вселити його та його дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його дружину ОСОБА_3 до будинку за адресою: м.Підгородне вул. Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області.

Встановити наступний порядок користування будинком, а саме: передати в особисте користування кімнату 3 літ. А площею 20,1 кв. м., в загальне користування кухню 6 літ А, санвузел 7 літ. А, веранда І.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: м. Підгородне вул. Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований на законних підставах за згодою відповідача у будинку за адресою: м. Підгородне вул.Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області, який належить відповідачу на праві приватної власності. Позивач та відповідач являються родичами, а саме сином та матірю. Також, за вищевказаною адресою зареєстровані його малолітні діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Він одружився 22 липня 2012 року з ОСОБА_3. На момент подання позову члени його родини не можуть потрапити до будинку тому, як відповідач відмовляється надати позивачам ключі від будинку, винесла їхні речі у сарай, де позивачі разом з малолітніми дітьми вимушені проживати. Іншого житла позивачі не мають. Його дружина ОСОБА_3 не зареєстрована у вищевказаному будинку, але проживає разом з ним та дітьми. На його думку позивачі мають бажання, та право проживати разом однією сім'єю у спірному будинку. Під час сумісного проживання позивача з відповідачем між ними регулярно виникали побутові сварки, провоковані діями відповідача, тому він змушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав.

Крім того зазначив, що відповідач виселила його з дружиною та неповнолітніх онуків до прибудови, яка за станом зовсім не придатна до проживання. Він на законних підставах зареєстрований в домоволодінні та має намір проживати там разом з родиною.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, згідно якого просила суд усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне вул. Кільченська будинок 58, та яке належить їй на праві особистої приватної власності та виселити ОСОБА_3 з домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне вул.Кільченська будинок 58.

В обґрунтуванні зустрічних позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння в цілому, розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне, вул. Кільченська, будинок 58, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року. Також їй належить на праві приватної власності земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння. ОСОБА_1 її рідний син, який зареєстрований та проживає в належному особисто їй домоволодінні. Права власності у вказаному домоволодінні ОСОБА_1 не має. Позивач за первісним позовом не питав згоди відповідача за первісним позовом на вселення його дружини. Без її згоди, як власниці будинку ОСОБА_3 самовільно вселилась в домоволодіння та разом з ОСОБА_1 вони стали проживати в приміщенні літньої кухні. Оскільки ОСОБА_3 вселилась без її згоди та дозволу, то вона заперечувала проти її реєстрації за вказаною адресою. Тому до теперішнього часу ОСОБА_3 в належному позивачу домоволодінні не зареєстрована. Між нею та її сином з невісткою тривалий час існують неприязні стосунки, не має порозуміння. Постійно виникають конфлікти та сварки з побутових причин. Неодноразово вона зверталась до органу поліції щодо вчинення протиправних дій та ведення антигромадської поведінки з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому позивач змушена звернутись до суду з зустрічним позовом для захисту своїх прав.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області просив розглядати без їх участі, поклавшись на розсуд суду.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не визнала позовні вимоги ОСОБА_2 щодо її виселення, тому як вважає, що вона набула право на проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми, підтвердила у судовому засіданні, що між нею та позивачем за зустрічним позовом склалися неприязні стосунки.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що у задоволені первісних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Згідно із ст. 2 ЖК України, завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло.

Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року, виданого взамін свідоцтва про право власності від 09 грудня 1993 року, наявне в матеріалах справи (а.с.6), що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності будинок за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м. Підгородне вул. Кільченська буд. № 58.

Разом з відповідачем у вищевказаному будинку зареєстрований позивач ОСОБА_1 та його неповнолітні діти, що підтверджується довідкою виданою міським головою Підгородненської міської ради (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що право позивача та його неповнолітніх дітей щодо користування спірним жилим приміщенням в домоволодінні не порушені, оскільки вони фактично проживають та користуються приміщенням домоволодіння, на яке було отримано дозвіл для використання під житло, має побутові умови, фактично використовується як житло, що підтверджується актом складеним 10 січня 2017 року (а.с.44).

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не набула право користування, оскільки хоча і вселилась в якості дружини сина власниці, але вселилась без згоди власниці та проживає без погодження з нею, тому як позивач ОСОБА_2 завжди була проти проживання відповідачки в будинку, та вона не є членом її сім'ї.

Згідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають сумісно з ним в належному йому будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої домовленості про порядок користування цим приміщенням.

Зі згоди власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Натомість, ніякої домовленості про порядок користування з відповідачем у ОСОБА_2 не було. Ніякої згоди на вселення невістки вона не надавала. Тобто, вона вселилась та проживає в належному ОСОБА_2 будинку без її згоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 (до шлюбу Сегень) ОСОБА_8 належить на праві власності 1/3 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Ясенова, будинок 11, в порядку спадкування за законом. Загальна площа успадкованого будинку становить 61,2 кв.м.

Тобто, ОСОБА_3 має у власності частину житлового будинку, має місце проживання та реєстрації.

Окрім того в матеріалах цивільної справи наявне рішення суду від 08 лютого 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1. ОСОБА_3 вказувала місце свого проживання разом з дітьми м. Підгородне, вул. Жовтнева, 222. Також ОСОБА_3 посилалась на те, що з ОСОБА_1 з серпня 2015 року не проживає разом (а.с.80).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї і вправі розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Аналогічні вимоги передбачає ст. 383 ЦК України.

Згідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має праве вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволення первісних позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, а відповідачем спростовано позовні вимоги.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що зустрічні позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд вбачає, що в травні 2014 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 82-83), а рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено та доповнено абзацом про попередження ОСОБА_9 про недопущення порушень правил співжиття в належному ОСОБА_2 на праві власності будинку у подальшому з одночасним зазначенням про те, що при повторному порушенні правил співжиття, він може бути виселений із будинку без надання іншого житла (а.с.84-85).

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічні вимоги є доведеними, оскільки позивач добровільно не надала згоду на реєстрацію і проживання у її будинку ОСОБА_3 Також, позивачем надано суду докази, що відповідач чинить їй перешкоди у розпорядженні належним майном.

Суд дійшов переконання, що позивачем та її представником надано належні та допустимі докази, про порушення діями відповідача ОСОБА_3 права позивача, як власника. Отже, цивільні права позивача порушені, судового захисту потребують, тому зустрічні позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати розподілити на підставі ст.141 ЦПК України.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 діючого в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про вселення та визначення порядку користуванням будинком відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення задовольнити.

Усунути перешкоди для ОСОБА_2 в користуванні домоволодінням, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район м. Підгородне, вул. Кільченська, будинок 58, та належить їй на праві особистої приватної власності.

Виселити ОСОБА_3 з домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район м. Підгородне, вул. Кільченська, будинок 58.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя С.О. Ребров

Провадження № 2/175/428/17