Справа № 2-138/12
Провадження по справі № 6/752/62/18
У Х В А Л А

01.02.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-138/12 (2/2601/138/12), виданий Голосіївським районним судом м. Києва 20.05.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 229 763 (двісті двадцять дев'ять тисяч сімсот шістдесят три) доларів 99 центів, що за офіційним курсом Національного банку України на день проведення розрахунку становить в еквіваленті 1 775 708 (один мільйон сімсот сімдесят п'ять тисяч сімсот вісім) грн. 02 коп.; визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-138/12 (2/2601/138/12), виданий Голосіївським районним судом м. Києва 20.05.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитом з врахуванням суми судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 228 297 (двісті двадцять вісім тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 65 коп.; визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-138/12 (2/2601/138/12), виданий Голосіївським районним судом м. Києва 20.05.2013 року, про стягнення з Підприємства з 100% інвестицією «Імперія-97» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 229 763 (двісті двадцять дев'ять тисяч сімсот шістдесят три) доларів 99 центів, що за офіційним курсом Національного банку України на день проведення розрахунку становить в еквіваленті 1 775 708 (один мільйон сімсот сімдесят п'ять тисяч сімсот вісім) грн. 02 коп.; визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-138/12 (2/2601/138/12), виданий Голосіївським районним судом м. Києва 20.05.2013 року, про стягнення з Підприємства з 100% інвестицією «Імперія-97» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитом з врахуванням суми судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 228 297 (двісті двадцять вісім тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 65 коп., посилаючись на те, що 09 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є Позивач) і ПП «Проектно-конструкторське бюро» (далі - Іпотекодавець) було укладено договір наступної іпотеки №РМ- 8МЕ003/223/2007, відповідно до умов якого іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Боржником кожного і всіх його зобов'язань за Кредитним договором №СМ-8МЕ003/223/2007 від 09М.2007 року у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Предметом іпотеки відповідно до умов цього Договору іпотеки є нежиле приміщення АДРЕСА_1.

13 лютого 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ«Компанія з управління активами «ОТП Капітал» було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

П. 1.1. цього договору передбачено, що відповідно до умов цього Договору. Продавець (Банк) продає, а Покупець (ТОВ «Компанія з управління активами «ОТП Капітат») купує у власність нежиле приміщення АДРЕСА_1.

Таким чином, Банком було реатізовано позасудовий спосіб звернення стягнення н предмет іпотеки, передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме - продаж предмета іпотеки третій особі від власного імені.

Ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після завершень позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконані боржником основного зобов'язання є недійсними.

Отже, використавши своє право на позасудове врегулювання на підставі догово; Банк втратив право вимоги до Боржника, усі подальші вимоги щодо виконання ум кредитного договору є недійсними.

Враховуючи той факт, що вимоги Банку щодо виконання умов Кредитного договору недійсними та, відповідно, не підлягають задоволенню, є всі підстави для визнання виконавчого документа, виданого на примусове виконання рішення про стягнення борг Кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала.

Представник позивач в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та просив суд відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Суд при цьому також зважає на те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, за змістом вищевикладених норм, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не залежить від обставин, вказаних у заяві боржника, а підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, перелічені в ч.2 ст. 432 ЦПК України. До переліку вказаних обставин не віднесено невідповідність виконавчого документа вимогам ст.ст. 368 та 369 ЦПК України в редакції 2004 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 18, 432, 447 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя