Справа №489/2280/15-ц 27.03.2018
Провадження №22-ц/784/456/18
Справа №489/2280/15-ц
Провадження №22-ц/784/456/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.

Із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

За участю представника Інгульського відділу ДВС Іванченка І.В., представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року, проголошену в приміщенні того ж суду об 9:23 у складі судді Тихонової Н.С., у цивільній справі за поданням держаного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іванченка І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2018 року заступник начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, яке обґрунтував наступним.

В Інгульському відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 51542309 стосовно боржника ОСОБА_3 до складу якого входять виконавчі провадження:

№ 52306784 з виконання виконавчого листа № 2/489/1619/14 виданого 04.09.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" заборгованості у сумі 68099.90 грн.;

№ 52061538 з виконання виконавчого листа № 2/489/1465/2015 виданого 27.07.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості у сумі 243,60 грн.;

№ 52061498 з виконання виконавчого листа № 2/489/1465/2015 виданого 27.07.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості у сумі 1257,12 грн.;

№ 53480813 з виконання виконавчого листа № 2/1416/366/2012 виданого 02.04.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості у сумі 1233250,25 грн.;

№ 51813312 з виконання виконавчого листа № 2-1730 виданого 08.06.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості у сумі 118674,41 грн.;

№ 51542633 з виконання виконавчого листа № 2-1381 від 14.07.2010, що видав Заводський районний суд м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у сумі 1086015.40 грн.;

№ 51542538 з виконання виконавчого листа № 2-1381 від 14.07.2010, що видав Заводський районний суд м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у сумі 281767.91 грн.;

№ 51542452 з виконання виконавчого листа № 2-1470 від 23.06.2010, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у сумі 910,00 грн.;

№ 51542338 виконавчого листа № 2-1470 від 23.06.2010, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у сумі 246365, 20 грн.;

№ 51542309 з виконання виконавчого листа 2-5008 від 22.12.2009, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у сумі 844 986, 71 грн.

Посилаючись на те, що вжиті у виконавчому провадженні заходи не призвели до виконання судового рішення, а встановлені факти свідчать про ухиляння боржника від виконання рішення, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним зобов'язань за вищезазначеними судовими рішеннями (а.с. 41-46).

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями в межах зведеного виконавчого провадження № 51542309 (а.с. 183-187).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому повинен бути тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт вказував на безпідставність подання, оскільки державним виконавцем не доведено факту його ухилення від виконання рішення суду (а.с. 201-204).

Інгульській відділ Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (а.с. 237-242).

В судовому засіданні апеляційного суду представник боржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відділу ДВС просив залишити ухвалу суду без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, судове рішення - це основний акт правосуддя, акт реалізації конституційних повноважень органу державної, судової влади, яким вирішується правовий спір від імені держави Україна. Тому для держави і суспільства незаперечний інтерес становить повага до судового рішення, визнання обов'язковості його виконання, довіра до прийнятих судами рішень.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що

право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 19 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, який може бути застосований в разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням. В свою чергу ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення із поданням на виконанні ВДВС Інгульського РУЮ знаходилось зведене виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_3 на загальну суму 3812771,50 грн., що вбачається з виконавчих документів, доданих до подання (а.с. 165).

Боржник ОСОБА_3 є молодою, працездатною особою, але відповідно до отриманих довідок він не отримує доходи та не сплачує податки. Він має на праві власності автомобіль НОМЕР_2; будинок, що розташований по АДРЕСА_3, загальною площею 165,50 кв.м., житловою 122,70 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку площею 0,25 га (вони знаходяться в іпотеці).

Наявність майна, яке слід утримувати, презюмує наявність у боржника грошових коштів. Боржником не доведено протилежного.

З пояснень представника боржника в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_3 відомо про відкриті виконавчі провадження, він намагається виконувати рішення суду, з цією метою спілкується із працівниками банків; виїжджає за межі України в пошуках роботи.

Перебування за кордоном також потребує наявності коштів.

В той же час добровільне виконання боржником судових рішень не проводиться.

З метою проведення виконавчих дій державний виконавець направляв боржнику повідомлення про вихід як за адресою реєстрації місця проживання боржника - АДРЕСА_1, так і за фактичним місцем його проживання - АДРЕСА_2, але поштові конверти повернулися за закінченням терміну їх зберігання. При виході на зазначені адреси державним виконавцем встановлено, що доступ до квартири відсутній. Тобто, боржник свідомо не отримує кореспонденцію, яка надходить від органу виконавчої служби.

За наведених обставин слід погодитись з висновками суду першої інстанції про доведеність ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що боржник немає коштів, а майно, яке належить йому на праві власності, знаходиться в іпотеці і тому він не може розпорядитися ним для погашення заборгованості, спростовуються вищенаведеним, не є обгрунтованими, тому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.