12.02.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А Справа №533/39/18
Іменем України Провадження №2-«0»/533/10/18
12 лютого 2018 року селище Козельщина Полтавської області
Козельщинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді Науменко Н.Д.,
за участі секретаря судового засідання Кумаки А.В.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Козельщина справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
в с т а н о в и в:
10.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду із заявою, в якій прохав встановити факт своєї участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в населених пунктах селах Новоселівка, Водяне, Піски, Тоненьке Донецької області в складі 83-ї ОМБ ЗСУ в період з 28.03.2015 року по 22.09.2015 року. При цьому заявник зазначав, що виконував свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України, після призову 28.03.2015 року прибув у військову частину ПП НОМЕР_1 , у складі якої брав участь у бойових діях в зоні проведення АТО до 22.09.2015 року. За період перебування в складі 93-ї ОМБ ЗСУ разом з іншими військовослужбовцями брав безпосередньо участь у бойових діях (бойових зіткненнях) біля населених пунктів сіл Новоселівка, Водяне, Піски, та Тоненьке Донецької області (період з 28.03.2015 року по 22.09.2015 року). Дані факти підтверджував нотаріально посвідченими заявами свідків, а також факт їх участі в зоні проведення АТО у складі 93-ї ОМБ ЗСУ підтверджував документальними доказами, що додавав до матеріалів справи.
Перебуваючи в зоні проведення АТО, отримав хворобу, пов`язану з проходженням військової служби, та перебував на лікуванні в хірургічному відділенні 66 ВМГ, що знаходиться в місті Красноармійську Донецької області.
В подальшому продовжував проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з 24.09.2015 року по 29.03.2016 року, що знаходиться в місті Гвардійськ Дніпропетровської області.
Після повернення додому заявник звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату щодо надання статусу учасника бойових дій як такому, що брав безпосередньо участь в Антитерористичній операції та отримав відмову, яку мотивовано тим, що ним не було подано документів, вказаних в п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 року «Про затвердження Порядку надання статусу учасникам бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення».
При цьому зазначив, що встановлення належності йому зазначеного документу необхідно для використання свого права на пільги, встановлені учасникам АТО.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву про встановлення факту своєї участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в населених пунктах в селах Новоселівка, Водяне, Піски, Тоненьке Донецької області в складі 83-ї ОМБ ЗСУ в період з 28.03.2015 року по 22.09.2015 року, підтримував і прохав їх задовольнити, посилаючись на надання ним доказів служби в АТО.
Заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання представника не направив, у відзиві на заяву ОСОБА_1 прохав провадження у справі закрити, посилаючись на те, що встановлення цього факту в судовому порядку не передбачено.
Суд, вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, оцінивши їх допустимість, належність, достовірність, достатність і об`єктивність, встановив наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу командира В/ч польова пошта НОМЕР_1 № 76 від 28.03.2015 року призваний під час мобілізації в район проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с.11).
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_3 № 72 від 29.03.2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас з 29.03.2016 року, як військовослужбовець, який відслужив встановлені строки військової служби за призовом ( аркуш 12).
З наказу № 224 командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 22.09.2015 року вбачається, що заявник з 22.09.2015 року вибув для подальшого проходження військової служби в в/ч № НОМЕР_3 смт Гвардійське ( аркуш 13).
Згідно довідки Командира в/ч НОМЕР_1 № 1984 від 22.04.2015 року ОСОБА_1 в період з 28.03.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області с. Новоселівка, с. Піски, с. Тоненьке (а.с.14).
Вказані обставини підтверджуються також письмовими свідченнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які разом з заявником приймали участь в антитерористичній операції ( аркуші 15,16).
Довідкою військово-лікарської комісії № 27 від 21.05.2015 року підтверджений причинний зв`язок захворювання заявника з проходженням військової служби ( аркуш 19).
Довідкою № 535 від 16.06.2015 військової частини НОМЕР_4 підтверджено факт звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків військової служби в зв`язку із захворюванням з 16.06.2015 року строком на 10 днів.
Відповідно до ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про вставлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Зокрема: не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України від 22 жовтня 1993року учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн;
Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 13.01.1995 року № 16 участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.
Порядок діяльності комісії регулюється Положенням про комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженим постановою КМУ від 13.01.1995 року № 16.
Відповідно до п. 3 зазначеного Положення комісія зобов`язана приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.
Тобто, визначений законодавством порядок встановлення факту участі у бойових діях та виконання бойових завдань, виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку.
Враховуючи викладене, суд не заперечує і вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 в зоні антитерористичної операції з 28 березня 2015 року по 22.09.2015 року.
Разом з тим, чинним законодавством України визначено інший позасудовий порядок встановлення факту участі у бойових діях.
Зокрема визначення осіб учасниками бойових дій регулюється «Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», затвердженим постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 413.
Відповідно до вказаного Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається відповідними комісіями, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ та інших державних органах або міжвідомчою комісією.
Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду із даною заявою з метою визнання його учасником бойових дій, так як комісією Полтавського обласного військового комісаріату по визначенню статусу учасника бойових дій 30.11.2017 року йому було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.
Однак рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржене в судовому порядку за нормами КАС України.
Верховенство права та вимоги Конституції України жодним чином не зобовязують суд розглядати будь який спір, якщо законодавством України встановлено спеціальний порядок вирішення спорів. Також в жодному випадку на суд не можуть покладатися обов`язки, які не входять в компетенцію суду. Завданням суду є лише розгляд спору та перевірку оспорюваних рішень вимогам чинного законодавства .
За таких обставин суд вважає, що справа за заявою ОСОБА_1 підлягає закриттю провадженням, так як для її вирішення встановлений позасудовий порядок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13, 141, 197-200, 206, 263- 268, 352ЦПК України суд, -
ухвалив:
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту участі в бойових діях закрити.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Головуючий Н.Д.Науменко