Провадження № 2/234/296/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Кравченко Я.Ю., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №234/14345/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В:

26.09.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, який обґрунтовує тим, що відповідно договору дарування від 23.03.2017 року вона є власницею 26/80 часток чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, решта квартири 54/80 частки належить ОСОБА_3, з якою зареєстрована та мешкає її мати ОСОБА_5. Раніше у цій квартирі вона та її чоловік займали 2 кімнати, які на плані технічного паспорту на квартиру позначені під №4 площею 15,00 кв.м і суміжна з нею кімната №5 площею 6,4 кв.м. Позивачка та її син ОСОБА_6 займали кімнату №7 площею 19,3 кв.м і суміжну з нею кімнату №6, площею 13.5 кв.м. В математичному вигляді її частка у квартирі відповідає 17,62 кв.м житлової площі, частка ОСОБА_3 становить 36,58 кв.м житлової площі. Відповідачка створює їй перешкоди у користуванні її часткою квартири, а саме забороняє врізати замок у кімнату №4 площею 15,00 кв.м. Мотивує тим, що у суміжній з цією кімнатою №5 площею 6,4 кв.м., 2,62 м.кв належить позивачці, а 3,78 кв.м. належить відповідачці. Вона запропонувала зробити в кімнаті перегородку і виділити її частку, або сплатити за належну частку їй, або навпаки. Але відповідачка не погоджується, бо заявляє, що в цій кімнаті будуть жити двоє її дітей 6 та 3 років і в цю кімнату будуть ходити через її кімнату №4. Враховуючи, що кімната №5 має ширину 2,65 м. а довжину 2.58 м її площа становить 6,84 м.кв, а не 6,4 кв.м як зазначено в технічному плані, тому в натурі її частка в цій кімнаті знаходиться на відстані одного метра від суміжної стіни. Просить суд виділити позивачу в натурі кімнату №4 площею 15 кв.м та частку розміром 2,62 кв.м у кімнаті №5, які позначені на плані технічного паспорту на квартиру №1 в житловому будинку №5 по вул.. Центральній у м. Краматорську, шляхом побудови позивачем у кімнаті №5 перегородки шириною 8-10 см паралельно існуючій суміжній стіні. Зобовязати ОСОБА_3 не створювати перешкоди у встановленні замка у дверях кімнати №4 та при зведенні стіни-перегородки у кімнаті №5 на відстані одного метра від суміжної стіни між четвертою та пятою кімнатами, паралельно цій суміжній стіні. Стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснивши, що рішення суд про встановлення порядку користування квартирою не має. Та вона бажає, щоб її частка була саме вилічена в натурі. Вона не може жити у кімнаті №4, коли через неї постійно ходять її діти до кімнати №5, які є суміжними між собою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачка займає кімнату №4 площею 15,00 кв.м, також кімната №5 є суміжною із кімнатою є 4, та частина цієї кімнати повинна бути виділена разом із кімнатою №5 позивачці в натурі, шляхом забудови перегородки. Вона як власник має право на виділення її частки в натурі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що дійсно вона та ОСОБА_3 є співвласниками 4-х кімнатної квартири. Жилі кімнати 4 та 5 є суміжними між собою, жилі кімнати 3 та 4 також є суміжними між собою. Кімнату №4 займає позивачка, в кімнаті №5 облаштовано місце для навчання її дитина навчається та не може помішати позивачці. Вона неодноразово пропонувала позивачці викупити її частку, але позивач не погоджується. У позивача є інша окрема квартира. У неї іншої квартири не має. В квартирі разом із нею мешкають її мати, та двоє малолітніх дітей. Якщо зробити перегородку в кімнаті №5, то вона перетвориться на кладочку та її цільове призначення як житлової площі втратиться, тому вона заперечує проти цього.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив повністю та пояснив, що позивач має ключ від квартири та має можливість користуватися квартирою, виділ в натурі кімнати №4 та частини кімнати №5 буде порушувати права співвласників, бо після розділу кімнати 5 втрачається можливість використовувати її як жилу, з огляду на площу. ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову, бо при таких обставинах виділ в натурі кімнат неможливий.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно зясувавши обставини справи, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є співвласниками чотирьох кімнатної квартири №1, розташованої в будинку №5 по вул. Центральна в м. Краматорську Донецької області на праві спільної часткової власності, а саме 54/80 частки належить ОСОБА_3, та 26/80 частки належить ОСОБА_1.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру, кімната №4 площею 15,00 кв.м. є суміжною із кімнатою №5 площею 6.40 кв.м; кімната №6 площею 13.50 кв.м. є суміжною із кімнатою 19,30 кв.м.

Позивачка наполягає виділити їй в натурі кімнату №4 площею 15 кв.м та частину кімнати №5 розміром 2,62 кв.м., а всього 17,62 кв.м, що відповідає її частці у спільній частковій власності.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.364 ЦК України, Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, співвласники квартири мають право самостійно домовитися або звернутися до суду із позовом про встановлення порядку користування квартирою, при цьому виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Разом з тим, позивачка наполягала на виділі в натурі їй кімнати №4 площею 15 кв.м та частині кімнати №5 шляхом встановлення перегородки на відстані 1 метр від суміжної стіни.

Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, враховуючи позицію та вимоги позивача суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини регулюються саме нормою ст.364 ЦК України, бо позивачка та її представник, наполягали саме на виділи в натурі кімнати та частини іншої кімнати шляхом встановлення відповідної перегородки.

Разом з цим суд зазначає, що у ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилих та нежилих приміщень, яка відповідає розміру й вартості їх частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди цільовому призначенню квартири.

Суд зазначає, що вимоги позивачки в такому вигляді у разі їх задоволення потягнуть за собою перетворення житлових кімнат у нежитлові, бо через невеликий розмір кімнати, яка залишиться після встановлення стінки перегородки, втратиться її приналежність до житлової площі. Крім того, у разі виділу в натурі кімнати №4 та частини кімнати №5 без можливості користування іншими приміщеннями квартири (кухнею, ванною, туалетом, коридором) втрачається також і цільове призначення цих кімнат, вони без місць загального користування перетворюються на нежитлові.

Таким чином, у разі прийняття рішення про виділ частки в натурі шляхом надання кімнати №4 та частини кімнати №5 будуть порушення права як співвласника ОСОБА_3, так і співвласника ОСОБА_1.

З огляду на те, що в даному випадку виділ майна в натрі неможливий, бо квартира є неполільною річчю, що буде порушувати права двох співвласників, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обємі.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 640,00 грн. залишається на позивачі, та стягненню з відповідачки не підлягає у звязку із відмовою у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5,12, 141,259, 264,265 ЦПК України, ст.364 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15, 15.5), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.02.2018 року.

Суддя Ю.В. Фоміна