Справа № 301/2143/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 22 листопада 2017 року (під головуванням судді Марковича І.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у жовтні 2017 р.

Просив:

-визнати поважною відсутність позивача в житловому будинку АДРЕСА_1 та продовжити строк, у межах якого за позивачем зберігається право на користування указаним житловим будинком;

-зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні вказаним житловим будинком шляхом вселення позивача в цей будинок і передачу ключів від нього.

На обґрунтування позовних вимог указав, що фактично зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1. Іншого житла не має. Попри це, вже декілька років між позивачем і відповідачем існують неприязні стосунки у зв'язку з тим, що остання у протиправний спосіб заволоділа вказаним будинком. Також відповідачка без згоди позивача змінила замки на воротах і вхідних дверях указаного будинку. Неодноразові звернення до відповідача з проханням впустити проживати позивача до будинку ігноруються.

Рішенням Іршавського районного суду від 22 листопада 2017 р. позов задоволено: визнано поважною відсутність ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 та продовжено строк, у межах якого за ОСОБА_2 зберігається право на користування будинком. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 указаним житловим будинком шляхом вселення до цього будинку та передачі ключів від нього.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача. Зазначає, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2013 р. на спірний будинок було накладено арешт, а це зобов'язує відповідача зберігати будинок у непошкодженому вигляді та не вчиняти щодо нього жодних дій. Указує, що її дії спрямовані не на перешкоджання позивачу проживати в спірному будинку, а направлені на виконання приписів ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження. Вважає, що суд застосував спосіб захисту порушеного цивільного права позивача, який не передбачений законом.

Суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

При цьому встановив, що ОСОБА_2 фактично зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1, іншого житла не має (а.с.4). Актом депутата Ільницької сільської ради від 02 жовтня 2017 р. установлено, що відповідач без згоди позивача змінила замки на воротах та вхідних дверях будинку. Всі неодноразові звернення до неї із проханням впустити позивача проживати до житлового будинку відповідач ігнорує і по день звернення до суду з позовом не пускає жити до будинку (а.с.5). У провадженні Іршавського районного суду знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.ч.1,4 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України, а також колишньої секретарки Ільницької сільської ради - Савко Н.І., за ч.2 ст.364, ч.2.ст.366 КК України. Згідно з обвинуваченням, яке підтримує прокуратура, відповідач ОСОБА_1 шляхом шахрайства та використання підроблених документів отримала в спадок будинок АДРЕСА_1, у якому позивач має зареєстроване місце проживання. Поряд із цим, згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12.03.2013.р., яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позову про визнання позивача таким, що втратив право на проживання у вказаному житловому будинку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Згідно з п.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За приписами ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, і якій такі обставини були встановлені.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2013 р. рішення Іршавського районного суду від 03 грудня 2012 р., яке набрало законної сили та є чинним, у частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою:АДРЕСА_1, скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні цих позовних вимог (а.с.7-8).

Спірні правовідносини спрямовані на відстоювання позивачем свого порушеного права на проживання у житловому будинку (як особою, яка в ньому зареєстрована), яке вже було встановлене та захищене судом, однак відповідач і надалі продовжує перешкоджати позивачу проживати в цьому будинку, що не заперечується.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норму процесуального права та розглянув справу без відповідача, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, ОСОБА_1 була належно повідомлена про час і місце розгляду справи, яке було призначено на 22.11.2017 р. о 10.40 год. (а.с.19).

Посилання ОСОБА_1 на те, що її дії спрямовані не на перешкоджання позивачу проживати в спірному будинку, а направлені на виконання приписів ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження, якою було накладено арешт на спірний житловий будинок, не мають жодного стосунку до суті спору, а тому детального правого аналізу не потребують.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування як неістотні.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Іршавського районного суду від 22 листопада 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.

Судді: