Справа № 404/6465/17
Номер провадження 2/404/887/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою ,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, по якому просить визначити порядок користування квартирою № 28 буд. 26 корп. 1 по вул. Вокзальній в м. Кропивницькому, що належить сторонам на праві загальної часткової власності по ? частині кожному, визначивши за ним право користування кімнатою 7,2 кв.м., кімнатою 12,4 кв.м. з лоджією, за відповідачкою визначивши право користування кімнатою 16,3 кв.м. з балконом, коридор 10,1 кв.м., комору 1,1 кв.м., кухня 7,4 кв.м., ванна 2,6 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м. залишити в загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачкою знаходився в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1991 р., який розірвано 25.01.2017 р. У період спільного життя сторони 12.08.2003 р. купили квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2017 р. за позивачем визнано право власності на ? ідеальну частину спірної квартири. В зазначеній квартирі також проживає донька Ганна. В 2016 р. відповідачка змінила у квартирі замки, в звязку з чим потрапити до квартири немає змоги. Проживаючи одна у квартирі відповідачка постійно збирає незрозумілі компанії, за комунальні послуги не сплачує.

У квартирі є три ізольовані кімнати житловою площею 35,9 кв.м., кожному із сторін на його частку належить 17,95 квм.

Реально розділити майно неможливо, позивач разом з донькою іншого житла не мають, тому виникла необхідність у визначенні порядку користування зазначеною квартирою. Сторони не можуть в позасудовому порядку встановити порядок користування вказаною квартирою, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.01.2018 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 19-20/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 28/.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Додатково зазначив, що право власності на свою частку квартири до теперішнього часу не зареєстрував. Донька зараз мешкає в м. Буча разом з чоловіком.

Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони з 03.08.1991 року перебували у зареєстрованому Фортечним районним у місті Кіровограді відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №791, шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2017 року /а.с.6/.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 2210, ОСОБА_2 є власником квартири № 28, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Жовтневої Революції буд. 26 корп. 1 /а.с.7-8/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2017 року в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано право власності за ОСОБА_1 на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 корп. 1 в м. Кіровограді; визнано право власності за ОСОБА_2 на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 корп. 1 в м. Кіровограді /а.с. 4-5/.

Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ст. 358 ЦК України та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

З положень ст. 358 ЦК України слідує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності. Співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування квартирою.

Встановлений порядок користування спільною квартирою судом або сторонами в добровільному порядку повинен враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників.

В судовому засіданні позивачем не доведено факту чинення перешкод йому відповідачем у здійсненні права власності, не надано доказів існуючого на його думку конфлікту; доказів необхідності встановлення порядку користування квартирою; доказів неможливості реалізації прав співвласника квартири та порушення цих прав відповідачами.

Всебічно та повно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено чинення йому перешкод у користуванні квартирою відповідачем, відсутні будь-які правові підстави для встановлення порядку користування даною квартирою.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо встановлення зазначеного позивачем порядку користування, так як до суду не надані належні та допустимі докази того, що йому чиняться перешкоди в її користуванні. Позивач просить виділити йому в користування дві кімнати враховуючи інтереси доньки, проте не завертається до суду також в її інтересах, крім того донька Ганна вже є повнолітньою.

За вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 к. 1 кв. 28, с. Нове, ІПН -НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 к. 1 кв. 28, ІПН - НОМЕР_2).

Повний текст рішення суду складено 15.11.2018 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда