Справа № 464/7204/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/218/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Бойко С.М., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за теплову енергію за період з 01.12.2014 по 31.05.2017 у розмірі 4126,39 грн., 275,68 грн. - 3 % річних та 2180, 81 грн. інфляційних нарахувань. Свої вимоги мотивувало тим, що 20.01.2015 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_2 укладено договір № 1725/А про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно п.1 Договору за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію для опалення в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Відповідачка свої договірні зобов'язання по оплаті теплової енергії не виконує належним чином. За період з 01.12.2014 по 31.05.2017 виникла заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 4126 грн. 39 коп., яка залишилася неоплаченою, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. У зв'язку з наведеним, просило стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України просило стягнути з відповідачки 2180 грн. 81 коп. інфляційних витрат, 275 грн. 68 коп. - 3% річних., відшкодувати понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість основного боргу за постачання теплової енергії за період з 01.12.2014 по 31.05.2017 в розмірі 4126 грн. 39 коп., 3% річних в розмірі 275 грн. 68 коп., інфляційні нарахування в розмірі 2180 грн. 81 коп., а всього 6582 грн. 88 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем при поданні позову не сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн. і підстав для звільнення його від сплати судового збору законодавством не передбачено, та вважає, що суд повинен був застосувати до позовної заяви положення ст. 257 ЦПК України і залишити позов без розгляду. Стверджує, що 20.01.2015 року між сторонами укладено договір №1725/А про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до п. 6.3 умов якого, оплата споживачем вноситься до 15-го числа за попередній період споживання. Посилається на те, що позивач не надав суду інформації про період виникнення спірної суми заборгованості. Стверджує, що договір про постачання теплової енергії в гарячій воді охоплює відносини сторін з 01.12.2014 року фактичне теплопостачання до встановлення облікових приладів. Зазначає, що укладаючи угоду зі споживачем теплопостачальник ввів її в оману стосовно діючих тарифів, заклавши в договір інший, більший тариф (надано в якості розяснення Лист від 15.12.14, посилання на нормативні акти, прийняті до укладення договору із споживачем 20.01.2015 року). Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено такі обставини.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією субєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень № 18 по пр. Червоної Калини, 64 у м. Львові.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» та Постанови КМУ від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Судом встановлено, що 20.01.2015 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_2, як споживачем послуг з теплової енергії, укладено договір № 1725/А про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно п.1 Договору за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію для опалення в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Пунктом 3.2.2 передбачено, що споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором. Згідно п.6.3 споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається із розрахунку, наданого представником позивача, за період з 01.12.2014 по 31.05.2017 у відповідача виникла заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 4126,39 грн.

Відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачена ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно представленого позивачем розрахунку, загальна сума інфляційних збитків за час не виконання грошового зобов'язання становить 2180 грн. 81 коп., а загальна сума 3% річних, нарахованих за період прострочення зобов'язань становить 275 грн. 68 коп. (а.с.7-9)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зібраними доказами стверджується факт отримання наданих позивачем послуг, відповідачка частково сплачувала кошти за надані послуги, а також, що відповідачкою не надано іншого розрахунку заборгованості чи доказів відсутності такої.

Висновки суду відповідають положенням закону та дослідженим доказам.

Розглядаючи питання про закриття провадження у зв'язку з несплатою судового збору, про що заявлено відповідачем, судом враховано наступне.

Суд надав оцінку посиланню відповідачки щодо несплати судового збору, та враховуючи те, що у травні 2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 6582,88 грн., сплатило судовий збір в розмірі 800 грн. (а.с.2), 24.07.2017 року винесено судовий наказ, 07.09.2017 року судовий наказ скасовано, дійшов правильного висновку, що сплата судового збору в сумі 800 грн. при поданні позовної заяви не дає підстав для висновку про несплату судового збору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач двічі звертався з заявою про видачу судового наказу, намагаючись уникнути сплати судового збору є безпідставним, так як право на звернення з заявою про видачу судового наказу передбачено положеннями розділу другого ЦПК України.

Також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі про введення позивачем відповідачки по справі в оману з посиланням на узгоджені в договору до облікові обсяги споживання, оскільки відсутні дані, що такі стосуються саме грудня 2014 року та січня 2015 року, і, крім того, згідно п.2 вартість теплової енергії, що постачається споживачу, визначена, як орієнтовна вартість. (а.с.14-зворот)

В зв»язку з цим не може прийматись до уваги посилання в апеляційній скарзі на необхідність розрахунку вартості теплової енергії за 1,1548 Гкал і 1,2891 Гкал.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3