ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2131/17
провадження № 2/753/2607/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника позивача ПЕТРОВСЬКОЇ Р.П.

представника третьої особи МЕДВІДЯ В.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві письмове клопотання позивача ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та самостійні позовні вимоги третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 15 лютого 2012 року, про відвід головуючого судді Леонтюк Л.К., суд

в с т а н о в и в :

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва з лютого 2017 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та самостійні позовні вимоги третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 15 лютого 2012 року.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 підтримала клопотання позивача ОСОБА_4 про відвід головуючому судді Леонтюк Л. К., вказана заява вмотивована тим, що 27 листопада 2017 року представником позивача було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи по причині його поганого самопочуття та перебуванням представника у відпустці з 28 листопада 2017 року по 04 грудня 2017 року згідно з Наказом № 1 від 27 листопада 2017 року До клопотання було додано копію довіреності на представника та копію наказу про відпустку.

Однак, незважаючи на поважність причин неприбуття позивача та його представника у судове засідання, суддя Леонтюк Л. К. протиправно, розглянула справу без участі сторони Позивача та протиправно прийняла ухвалу від 30 листопада 2017 року про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі. Тим самим, суддя Леонтюк Л. К. позбавила позивача права на належний судовий захист, на прийняття участі у судовому засіданні, на надання своїх пояснень, клопотань, міркувань та тверджень. Більш того, суддею Леонтюк Л. К. було призначено судову експертизу та самостійно, виключно із третьою стороною, вирішено головні питання щодо експертної установи, яка буде проводити експертизу, щодо переліку питань які підлягають поставити на вирішення експертизи, щодо зупинення провадження у справі.

Так, 11 грудня 2017 року ОСОБА_4 було надіслано скаргу щодо дисциплінарного проступку судді Леонтюк Л. К. до Вищої ради правосуддя.

Виходячи з вищенаведеного, вважає неможливим подальший розгляд справи № 753 / 2131 / 17 - ц суддею Леонтюк Л. К., оскільки в діях судді присутня явна упередженість та зацікавленість при розгляді справи на користь 3-ї особи ОСОБА_8, суддею Леонтюк Л.К. порушені засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, що в подальшому може вплинути на хід судового процесу та рішення у справі.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності № 1293 від 14 липня 2015 року - ОСОБА_3 заперечив проти задоволення вказаної заяви, та зазначив що з боку позивача це є методом впливу на суддю, оскільки права ні позивача ні його представника .судом не були порушені, заздалегідь узгоджена з представником позивача дата перенесення слухання справи.

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та Центральної Азії ( від 23 - 25 червня 2010 року ) зазначено, що процедура притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Статтею 2 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке - небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, " правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться " ( рішення у справі " Де Куббер проти Бельгії " ( " De. Belgium " ), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

У сторони позивача була можливість з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року, визначитися з питаннями експертизи, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Однак протягом трьох місяців ні позивачем ні його представником не було вчинено жодних дій, а подача клопотання про перенесення розгляду справи ( 27 листопада 2017 року) , в судовому засіданні поставлено на обговорення, та причини неявки визнані не поважними.

Згідно з частиною 1 статті 143 Цивільного процесуального кодексу України ( діючого на той час ЦПК) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України « Про судову експертизу » судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Крім цього, відповідно до пп. 3 .2. 4. п. 3. 2. розділу 3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за № 53 / 5 із змінами та доповненнями, основними завданнями технічної експертизи реквізитів документів є визначення відносної давності виконання документа або його фрагментів, а також послідовності нанесення штрихів, що перетинаються.

Дослідивши матеріали справи, суд вважав за необхідне призначити експертизу, оскільки для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання.

Оскільки позивачем ОСОБА_4 ставиться питання про стягнення заборгованості за договором позики, а у самостійному позові третьої особі ОСОБА_6 ставиться питання про визнання вказаного договору позики недійсним.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України ( який діяв на момент розгляду справи ) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності з ч. 1 ст. 57, ч. ст. 58 ЦПК України ( у редакції який діяв на день постановлення ухвали), доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 Цивільного процесуального кодексу України ( у чинній редакції на той час) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У ч. 1 ст. 60 ЦПК України ( у чинній редакції на той час) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до вимог ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного ( без невиправданих зволікань ) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади ( насамперед суду ); характер процесу та його значення для заявника ( справи " Федіна проти України " від 02 вересня 2010 року, " Смірнова проти України " від 08 листопада 2005 року, " Матіка проти Румунії " від 02 листопада 2006 року, " Літоселітіс проти Греці ї" від 05 лютого 2004 року та інші).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу ( самовідводу ), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об"єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підстави для відводу судді передбачені ст.36 ЦПК України.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 вказаної статті суддя не може розглядати справу і підлягає відводу ( самовідводу ), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об"єктивності та неупередженості судді.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України,відвід має бути вмотивованим.

Разом з тим, направлення ОСОБА_4 скарги щодо дисциплінарного проступку судді Леонтюк Л. К. до Вищої ради правосуддя не є підставою для відводу головуючого судді..

Відповідно до ч. 2, 3ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Леонтюк Л.К.., у зв"язку з чим заява про відвід судді підлягає вирішенню іншим суддею, визначеним в порядку ст. 33 ЦПК України, а провадження у справі зупиненню до вирішення питання про відвід судді.

Керуючись ст. ст.36 ,40, 252, 253, 259 - 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та самостійні позовні вимоги третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 15 лютого 2012 року зупинити до вирішення питання про відвід судді ЛЕОНТЮК Л.К. за заявою позивача ОСОБА_4 - іншим суддею.

Заяву позивача ОСОБА_4 про відвід судді ЛЕОНТЮК Л. К. передати до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку ст. 33 ч.1 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки Дарницького районного суду мКиєва: https://court.gov.ua/sud2602/.

Ухвала суду в частині зупинення провадження може бути оскаржена до апеляційного суду міста Києва протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.