22-ц/775/13/2018(м)
264/5863/14-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/5863/14-ц

Головуючий у 1 інстанції Іванченко А.М.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2016 року та на додаткове рішення цього ж суду від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» - далі АТ «РОДОВІД БАНК») і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Д098/АК-059/2.08.2, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 18 754,63 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 22 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № Д098/АК-059/2.08.2 від 10 березня 2009 року. Зважаючи на те, що відповідачі свої зобов`язання по виконанню умов договору не виконали, що призвело до заборгованості, АТ «РОДОВІД БАНК» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2 113,61 доларів США та 168 590,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 712,64 доларів США, заборгованість за процентами за - 400,97 доларів США; заборгованість за комісією 11 437,51 грн., пеня за прострочку виконання грошових зобов`язань 156748,84 грн., сума за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України 403,97 грн. та судові витрати в розмірі 1934,21 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2016 року позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №Д098/АК-059.08.2 від 22 травня 2008 року в загальному розмірі 153 784,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1537,71 грн. (мовою оригіналу).

Додатковим рішенням цього ж суду від 28 січня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №Д098/АК-059.08.2 від 22 травня 2008 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 1712,64 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі

400,97 доларів США, заборгованість по сплаті комісії, пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання розмірі, відповідальність за порушення грошового зобов`язання в загальному розмірі 153 784,94 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1537,71 грн.(мовою оригіналу).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважають, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування яких було поставлено питання в суді першої інстанції та невірно поклав на відповідачів судові витрати у справі.

Відповідно до ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, просила задовольнити апеляційну скаргу та вирішити спір у її відсутність.

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 19 грудня 2014 року №811 «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 грудня 2017 року № 5455 «Про початок процедури ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку та призначено на це уповноважену особу Фонду.

Інтереси публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» представляє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченко А.М. (т.2 а.с.13-17).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав скаргу, заперечення проти апеляційної скарги представника АТ «РОДОВІД БАНК» Мізинчук А.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «РОДОВІД БАНК», суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладений у відповідній формі; позивач виконав умови договору передавши відповідачу грошові кошти в розмірі 18 754,63 доларів США на придбання автомобіля, а оскільки відповідач ОСОБА_1 допустив порушення прав та законних інтересів кредитора через невиконання умов договору по поверненню кредитних коштів, то він і поручитель ОСОБА_2 повинні нести солідарну відповідальність перед банком по погашенню заборгованості.

З висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом встановлено, що 22 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Д098/АК-059.08.2. Сума кредиту становила 18 754,63 доларів США. Кредит був виданий відповідачу під обов`язок сплати ним банку: процентів за користування грошовими коштами в розмірі 7,7% річних (п.1.5. кредитного договору), та згідно з Додатковою угодою від 26 листопада 2008 року до кредитного договору, процентну ставку було змінено на 9,7% процентів річних (п. 1 додаткової угоди від 25 листопада 2008 року); щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та розрахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів встановлюється в розмірі 0,25% від суми виданого кредиту (п. 1.5.1. кредитного договору), що підтверджується письмовими матеріалами справи.

У забезпечення виконання договору, 10 березня 2009 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № Д/098/АК-059/2.08.2, за яким поручитель брала на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 травня 2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, що укладений між банком та позичальником.

Оскільки боржник ОСОБА_1 почав порушувати умови виконання кредитного договору виникла заборгованість перед банком за договором № Д098/АК-059.08.2 від 22 травня 2008 року, станом на 17 червня 2014 року, в розмірі 2 113,61 доларів США та 168 590,32 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 1 712,64 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами 400,97 доларів США, заборгованість за комісією 11 437,51 грн., заборгованість за пеню 156 748,84 грн. та нарахована сума за порушення грошового зобов`язання 403,97 грн.

За захистом порушеного права АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду.

Перевіряючи судове рішення, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незастосування судом першої інстанції положень матеріального закону про строки позовної давності до вимог банку, суд апеляційної інстанції вважає, що строки позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентам та комісії позивачем не пропущено. Що стосується вимог банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені та трьох процентів річних, то за заявою відповідача підлягають застосуванню строки позовної давності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані належним чином та в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором від 22 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав кошти в розмірі 18 754,63 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 травня 2015 року шляхом щомісячних платежів до 10 числа (включно кожного календарного місяця).

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до до 10 числа включно кожного календарного місяця (п.п.3.3, 7.6).

Таким чином, згідно з графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував того, що свої зобов`язання перед банком він припинив виконувати в 2012 році через брак коштів та фінансові труднощі в сім`ї, але з посиланням на попередні звернення до суду, просив про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості.

З представленого розрахунку заборгованості та особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 травня 2008 року вбачається, що останній платіж по кредиту на виконання умов договору відповідач здійснив 11 жовтня 2011 року в розмірі 0,34 доларів США (т.1 а.с.21), а з позовом до суду банк звернувся 03 липня 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України. Тому строки позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1712,64 доларів США не закінчилися і ця сума підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь банку.

Не погоджуючись з рішенням суду про стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 400,97 доларів США, відповідач, крім доводів про порушення строків позовної давності, посилався на те, що він є учасником антитерористичної операції, яка триває в державі і тому за законом він підлягає звільненню від необхідності оплати процентів на користь АТ «РОДОВІД БАНК».

З цими доводами відповідача колегія суддів погоджується частково.

Статтею 536 ЦК України, якою передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Оплата процентів за договором від 22 травня 2008 року передбачалася п.1.5 кредитного договору та становила 7,7%, а за додатковою угодою від 26 листопада 2008 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 9,7 % річних (т.1 а.с.6-8).

Встановлено, що останній платіж по оплаті процентів ОСОБА_1 провів 17 січня 2012 року в розмірі 14,11 доларів США (т.2 а.с.51 зв.).

Доводи відповідача про пропуск строків позовної давності за цими вимогами, є безпідставними, оскільки позов банку подано до суду 03 липня 2014 року, то строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по процентам АТ «РОДОВІД БАНК» не пропущено.

Однак, колегія суддів не може залишити без уваги посилання ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на те, що при ухваленні рішення поза увагою суду залишилося те, що він ( ОСОБА_1 ) є учасником антитерористичної операції і має пільги у відносинах з банком, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, з нього не підлягають стягненню проценти за вимогами банку.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23 листопада 2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені для ветеранів війни - учасників бойових дій (т.1 а. с.176).

Згідно представлених ОСОБА_1 документів апеляційному суду і, зокрема, копії військового квитка та довідки військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України, відповідач за Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 призваний у Збройні Сили України за мобілізацією і з 04 серпня 2015 року бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області (т.2 а.с.70,72).

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник позивача вказала, що ОСОБА_1 не представив банку відомості про те, що він є учасником антитерористичної операції і тому банк не мав змоги під час розгляду справи врахувати закон та зменшити розмір вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам.

Однак, з урахуванням положень матеріального закону та в межах заявлених вимог, колегія дійшла висновку, що вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 400,97 доларів США, визначеної станом на 17 червня 2014 року, підлягають частковому задоволенню.

Заборгованість по процентам за кредитним договором ОСОБА_1 підлягає зменшенню за період з 18 березня 2014 року (час початку особливого періоду) до 17 червня 2014 року (в межах вимог банку) на 41,87 доларів США і підлягає стягненню з відповідача на користь банку в розмірі 359,10 доларів США (400,97-41,87) т.2 а.с.54).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Згідно п.п.1.5.1,3.3.1 кредитного договору від 22 травня 2008 року ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щомісяця, до 10-го числа(включно) сплачувати банку плату за проведення розрахунків в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту.

За представленими банком розрахунками, з часу укладення договору відповідач виконував свої зобов`язання перед банком, а після 17 січня 2012 року банк почав проводити нарахування комісії боржнику і, станом на 17 червня 2014 року, заборгованість становила 11 437,51 грн., яка підлягає стягненню в повному обсязі на користь АТ «РОДОВІД БАНК», оскільки оплата цих платежів передбачена умовами договору, а строки пред`явлення вимог до відповідача не закінчилися (т.2 а.с.52-53).

Апеляційний суд вважає, що є слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «РОДОВІД БАНК» за умовами кредитного договору з урахуванням положень матеріального закону про обмежений строк позовної давності до таких вимог банку.

Умовами кредитного договору оплата пені передбачена у п.3.9 та визначена у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що нарахування пені банком проводилося з 11 лютого 2009 року і загальна сума заборгованості визначена на 17 червня 2014 року в розмірі 156 748,84 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про строк позовної давності є обов`язковими для суду, нарахування пені не може перевищувати одного року, незалежно від того, чи заявлено стороною про застосування строку позовної давності.

Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (ст.3.1) позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки АТ «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з позовом 03 липня 2014 року, право на стягнення пені з ОСОБА_1 , з урахуванням річного строку позовної давності, виникло у банку з 02 липня 2013 року.

Однак, з кінцевим строком визначеної заборгованості по пені 17 червня 2014 року, апеляційний суд погодитися не може зважаючи на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та інші нормативні акти наведені раніше, які, крім іншого, передбачають можливість звільнення відповідача, як учасника антитерористичної операції, від оплати пені з 18 березня 2014 року.

З урахуванням викладеного та представлених позивачем розрахунків, які не спростовані відповідачем ОСОБА_1 та не викликають сумнівів у колегії, вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення пені підлягають частковому задоволенню - в розмірі 51 765,61 грн. за період з 02 липня 2013 року до 18 березня 2014 року включно (т.1 а.с.16-18).

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на безпідставне пред`явлення вимог до нього про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 403,97 грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що з рішення суду про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України в розмірі 403,97 грн. погодитися не можна, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зі справи вбачається, що боржник за кредитним договором ОСОБА_1 допустив прострочку виконання грошового зобов`язання перед АТ «РОДОВІД БАНК» з 11 лютого 2009 року (т.1 а.с.18зв.-19).

Між тим, загальний строк позовної давності цивільним законом встановлений в три роки і оскільки відповідач заявив про застосування строків позовної давності до вимог банку, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості по процентам, в межах трирічного строку позовної давності, а саме, з 02 липня 2011 року до 03 липня 2014 року, що згідно представленого позивачем розрахунку становить 167, 87 грн. (т.1 а.с.19).

В даному випадку положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про звільнення від оплати процентів не застосовуються тому, що в законі йде мова про проценти за користування кредитом, а три проценти річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення суду про стягнення з неї солідарно з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2008 року підлягає скасуванню з відмовою АТ «РОДОВІД БАНК» у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Кредитним договором від 22 травня 2008 року передбачалося, що починаючи з місяця, наступного за місяцем, в який укладений цей договір, щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця позичальник повинен частково погашати заборгованість за кредитом, згідно з додатком № 1 до договору, оплачувати проценти за користування кредитом та вносити плату за проведення розрахунків (п.п.3.1-3.3.1,1.5.1 а.с.6).

Згідно п.1.2 договору поруки, поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами кредитного договору і бере на себе зобов`язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

З представлених банком розрахунків вбачається, що останній платіж за умовами кредитного договору боржник здійснив 17 січня 2012 року, а тому, з часу несплати наступного платежу 11 лютого 2012 року, відповідно до ст. 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та відповідно до частини 4 ст. 559 ЦК України - шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя (а.с.14-15).

Зі справи вбачається, що протягом шести місяців з 11 лютого 2012 року і до 10 серпня 2012 року позовні вимоги банком до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не пред`являлися, а позов подано до суду тільки 03 липня 2014 року (а.с.2).

Отже, порука ОСОБА_2 припинилася і у зв`язку з цим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2008 року - скасуванню, з відмовою банку у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 .

Направлений банком ОСОБА_2 лист від 13 червня 2014 року про погашення заборгованості не пізніше трьох робочих днів після одержання цього письмового повідомлення достроково повернути суму кредиту за кредитним договором, сплатити проценти за кредитом та суму нарахованої пені, на що послався представник АТ «РОДОВІД БАНК» в судовому засіданні апеляційного суду, не має правового значення, оскільки порука припинилася 10 серпня 2012 року (а.с.43).

Не може залишатися без змін судове рішення і в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору на користь позивача в розмірі 1537,71 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Суд установив, що відповідно до посвідчень серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2015 року та серії НОМЕР_3 від 21 квітня 2017 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є учасниками бойових дій (т.1 а.с.176,180).

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір солідарно з відповідачів, які є учасниками бойових дій та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати. У зв`язку з викладеним, рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судового збору в розмір 1537,71 грн. підлягає скасуванню. Судові витрати позивача по оплаті судового збору при зверненні до суду, про відшкодування яких заявлено АТ «РОДОВІД БАНК», підлягають компенсації позивачу за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в розмірі 1934,21 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений від оплати судового збору при подачі апеляційної скарги, а позовні вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» задоволені апеляційним судом частково - в розмірі 45,43% від суми заявлених вимог 193 725,50 грн., судовий збір в розмірі 968,10 грн. за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з АТ «РОДОВІД БАНК» в дохід держави (2130,99х45,43:100).

Враховуючи спільні зобов`язання АТ «РОДОВІД БАНК» та держави по судовому збору, на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі 966,11 грн. (1934,21-968,10).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення від 12 січня 2016 року, яке не відповідає вимогам процесуального закону, ухвалене додаткове рішення цього ж суду від 28 січня 2016 року, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідачів, підлягає скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №Д098/АК-059.08.2 від 22 травня 2008 року, станом на 17 червня 2014 року, яка складається з : заборгованості за кредитом 1712 (одна тисяча сімсот дванадцять) доларів США 64 центи, процентів за користування грошовими коштами 359 (триста п`ятдесят дев`ять) доларів США 10 центів, комісії 11 437,51 грн.(одинадцять тисяч чотириста тридцять сім грн.51 коп.), пені в розмірі 51 765,61 грн. (п`ятдесят одна тисяча сімсот шістдесят п`ять грн.61 коп.), трьох процентів річних від простроченої суми - 167,87 грн.(сто шістдесят сім грн.87 коп.).

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Д 098/АК-059/2.08.2 від 22 травня 2008 року відмовити.

Додаткове рішення цього ж суду від 28 січня 2016 року скасувати.

Компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені публічним акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 966,11 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова