1Справа № 335/4945/13-ц 6/335/42/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку предявлення до виконання.

В заяві зазначило, що 11.01.2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий документ № 335/4945/13-ц за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк», який було втрачено, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 370 ЦПК України, просить видати дублікат виконавчого документу та поновити пропущений строк для предявлення виконавчого листа.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, надав заяву про розгляд даної заяви за його відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріли цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 27095,10 грн. та судовий збір в розмірі 270,95 грн., а всього стягнуто 27366,05 грн.

Відповідно до листа Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, 19.11.2014 року постановою державного виконавця, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий документ стягувану у звязку з неможливістю встановити особу боржника, зясувати місце проживання.

15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пп. 17.4 п. 17 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущеного строку, при розгляді таких заяв суди мають детально досліджувати всі обставини, які вплинули на пропуск строків пред'явлення виконавчих документів до виконання і розглядати їх в сукупності шляхом встановлення відповідного причинно-наслідкового зв'язку.

Це відповідає правовій позиції у справі №6-711цс15, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року.

Судом встановлено, що 14.01.2014 року на підставі рішення суду від 02.08.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» отримало виконавчий документ, яке як вбачається з матеріалів справи набрало законної сили 13.08.2013 року, оскільки відсутні дані про його оскарження.

Згідно положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання сплинув 13.08.2016 року.

Крім того, представником ПАТ КБ «Приватбанк» до заяви про поновлення строку не долучено жодного належного і допустимого доказу на підтвердження обставин, на обґрунтування існування у нього поважних причин, які б перешкоджали йому вчасно у межах трирічного строку отримати та предявити виконавчий лист до виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В даному випадку суд не знаходить жодних обєктивних поважних причин, які б унеможливлювали чи створювали перешкоди Банку отримати в суді вказаний виконавчий лист після ухвалення судового рішення і предявити його до виконання у встановлений законом строк.

Поновлення строку для предявлення виконавчого документу до примусового виконання за відсутності поважних причин, після спливу майже пяти років з моменту набрання рішенням законної сили, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Враховуючи, що заява про видачу дубліката виконавчого листа надійшла до суду більш одного року після закінчення строку предявлення виконавчого листа до виконання, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що заявник пропустив строк звернення з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, а тому, не має правових підстав для видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення його до виконання.

Керуючись п.п.17.4 п. 17.1 Розділу Х111 Перехідних положень ЦПК України, ст.433 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, строк якого обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Ю.В.Геєць