Справа №718/412/18
Провадження №2/718/180/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Кулик Мар`яни Василівни до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.05.1992 року померла її баба ОСОБА_5, яка 29.12.1988 року вчинила на її користь заповіт, і після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок з огорожею, що розташований в с. Борівці, вул. Приозерна, 7, Кіцманського району Чернівецької області. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є відповідачі по справі, які спадщини не прийняли і на спадкове майно не претендують. Вона спадщину прийняла, але через відсутність правовстановлюючого документу на будинок позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 подала письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справу у її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, що вбачається із змісту поданих ними письмових заяв.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що 10.05.1992 року в с. Борівці Кіцманського району Чернівецької області померла ОСОБА_5, яка 29.12.1988 року вчинила на користь позивачки Кулик Мар`яни Василівни заповіт.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_4, Дзюба (дів. ОСОБА_4) ОСОБА_6, ОСОБА_3, Микитюк (дів. ОСОБА_3) ОСОБА_7, які спадщини не прийняли і на спадкове майно не претендують.

Житловий будинок з огорожею, що розташований в с. Борівці, вул. Приозерна, 7, Кіцманського району Чернівецької області, 1950 року побудови, знаходився у фактичному володінні померлої ОСОБА_5.

Наведене вбачається із змісту копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5, копії заповіту від 29.12.1988 року, довідки виконкому Борівецької сільської ради Кіцманського району від 14.12.2017 року за № 70, копії технічної документації на житловий будинок 1950 року побудови.

Цивільний кодексу України набув чинності 01.01.2004 року.

На час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і скільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст.548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Як передбачено статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як розяснив Вищий Спеціалізований Суд України у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Перелік обєктів, які не є самочинним будівництвом, наведено у п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127. Для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992р. До 05.08.1992р. законодавством не вимагалось приймати в експлуатацію побудовані приватні будинки та споруди.

Позивач фактично прийняла спадщину, житловий будинок 1950 року побудови знаходився у фактичному володінні спадкодавця, але оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ, у звязку відсутністю іншого способу щодо визнання права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, ст.ст.524, 525, 526, 534, 548, 549 ЦК (1963р.) ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1235, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України , керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 49, 82, 206, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за Кулик Мар`яною Василівною, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою смт. Глибока, вул. Бойка, 2/47, Чернівецької області, право власності на спадкове майно: житловий будинок (літ. А-І), загальною площею 28,90кв.м., житловою площею 16,20кв.м., вартістю 35735 гривень, з огорожею (№ 1) вартістю 1980 гривень, що розташований в с. Борівці, вул. Приозерна, 7, Кіцманського району Чернівецької області, після смерті 10.05.1992 року ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: