ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 638/7297/17

провадження № 22-ц/818/875/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2,

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2018 року (в складі судді Гуменного З.І.),

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - ОСОБА_3 Відповідач не проявляє уваги до доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує доньку матеріально та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування. Вона не перешкоджає відповідачу щодо спілкування з донькою, неодноразово намагалась переконати відповідача у необхідності прояву уваги до доньки, участі у її вихованні та розвитку, що не призводило до результату. Відповідач добровільно відмовляється спілкуватися з дитиною та позивачем з питань виховання та утримання дитини.

ОСОБА_2 з позовом не погодився та надав суду заперечення, в яких стверджував, що, незважаючи на розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та проживання окремо від дитини, він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання останньої, постійно проявляє інтерес до виховання, навчання, здоров'я та розвитку ОСОБА_3. Проте, позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою, намагається виїхати за кордон, позбавивши цим ОСОБА_2 можливості приймати участь в житті дитини. Крім того, наголошував, що він працевлаштований, має стабільний заробіток, не зловживає спиртними напоями, не притягувався до кримінальної відповідальності. На його думку позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджуються жодним доказом, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в якому просив зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати у спілкуванні з дитиною за місцем його проживання з 10:00 год. до 20:00 год. безперервно на кожній перший та третій неділі кожного місяця; не чинити перешкод у виїзді разом із донькою на відпочинок у період літніх канікул на строк не менше 30 днів, та у спілкуванні з ОСОБА_3 в період новорічних свят з 31 грудня по 3 січня один раз у два роки за місцем проживання ОСОБА_2

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, в участі у її вихованні, розвитку, у зв'язку з чим він не має можливості в повній мірі здійснювати піклування та догляд за своєю донькою, слідкувати за її здоров'ям, навчанням, надавати необхідну допомогу та підтримку. На думку позивача за зустрічним позовом, своїми діями ОСОБА_1 порушує принципи рівності батьків у вихованні дитини, а також права дитини на спілкування зі своїм батьком. При цьому, ОСОБА_2 зазначав, що завжди проявляв турботу та інтерес до життя ОСОБА_3, надавав матеріальну допомогу на її розвиток та ніколи не відмовлявся від своїх батьківських обов'язків. На підставі цього ОСОБА_2 просив суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за позовом про позбавлення його батьківських прав.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги ОСОБА_1, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечував у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради також просила суд розглядати справу за її відсутності, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3, про що надано відповідний висновок. Підстави для розгляду Департаментом питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відсутні.

Відповідач за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні просили задовольнити, посилаючись на обставини і факти, викладені у письмових запереченнях та у самому позові.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її вихованні - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що

суд першої інстанції не з'ясував та не взяв до уваги всі обставини, які склалися в його родині і його ставлення до дитини, не прийняв до уваги надані ним докази та пояснення стосовно того, які заходи ним були прийняті в інтересах дитини, а також те, що в нього відсутня будь-яка заборгованість по сплаті аліментів.

Також, апелянт зазначив, що він ніколи не перебував на обліку в будь-яких правоохоронних органах, чи психдиспансері, або наркодиспанцері. Постійно працював та має достатньо коштів для утримання себе та дитини.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 року розірвано (а.с. 10, 12-13).

Від даного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), яка проживає разом з матір'ю, про що надано довідку ОСББ «Злагода» м. Харкова № 133 від 12.10.2017 року (а.с. 16).

Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.09.2015 року ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.05.2015 року і до повноліття дитини (а.с. 14-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 12.04.2018 року, ОСОБА_2 до лютого 2018 року сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, погасивши заборгованість у березні 2018 року (а.с. 108).

Згідно з інформацією, наданою Харківською ЗОШ № 64, ОСОБА_3 навчається у 2-Б класі, батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував батьківські збори, до школи не з'являвся, не телефонував, успіхами доньки у навчанні не цікавився, до адміністрації школи та класного керівника дитини за час її навчання в школі ні з яких питань не звертався (а.с. 17).

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статтей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до частини 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( стаття 150 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Із матеріалів справи вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та за результатами його розгляду, з урахуванням зібраної інформації, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 57-59).

За результатом проведеної роботи з цього питання, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради встановлено, що дитина проживає з матір'ю, умови проживання добрі, наявні всі зручності, у дитини є окрема кімната з усім необхідним для проживання, розвитку та відпочинку, одяг відповідно до віку, іграшки. Заборгованість відповідача по аліментам станом на день подачі позову складала 25 977, 98 грн. ОСОБА_2 жодного разу не відвідував батьківські збори, до школи не з'являвся і не телефонував, успіхами доньки у навчанні не цікавився. ОСОБА_3 знаходиться під наглядом КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» і до поліклініки дитину супроводжує мати, рекомендації педіатра виконує. Також, дитина відвідує гурток «Цікава математика» у КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області», протягом періоду відвідування ОСОБА_3 гуртку, усі питання, пов'язані з перебуванням дитини у Палаці, вирішує мати, а також вносить плату за навчання, відомостями щодо батька дитини адміністрація закладу не володіє, у Палаці батько не з'являвся, за інформацією про успіхи доньки не звертався.

За правилами статті 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працевлаштований, має заробіток, доказів того, що він зловживає спиртними напоями, притягувався до кримінальної відповідальності, матеріали справи не містять.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та утриманні дитини, однак, позивачка перешкоджає йому у зустрічах з дитиною, в зв'язку з цим від звернувся до суду із зустрічним позовом.

Враховуючи вищенаведене колегія судів вважає, що рішення суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підлягає скасуванню з відмовою у задоволені позову.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2, то колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Тобто, участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дитини є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

При розгляді справи судом встановлено, що наявність перешкод у спілкуванні з дитиною та участь у її вихованні позивачем підтверджується виключно його зверненням до суду із позовом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що до органу опіки та піклування стосовно вирішення питання щодо способу участі батька у вихованні дитини він не звертався, а зазначений у зустрічному позові порядок спілкування з дитиною він визначив сам на свій розсуд.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження вимог щодо створення йому відповідачем перешкод у спілкуванні з донькою, тому підстав для скасування рішення суд в цій частині немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2018 року - в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко