Справа № 729/909/17 Провадження № 22-ц/795/203/2018 Головуючий у I інстанції - Кузюра В. О. Доповідач - Тагієв С. Р.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ТАГІЄВА С.Р.,

суддів: БЕЧКА Є.М., СТРАШНОГО М.М.,

із секретарями: Шкарупою Ю.В., Покладом Д.В.,

за участю: представника позивача Рожка С.М., відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 94329,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 10766,68 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 75294,99 грн., заборгованості за пенею і комісією - 330 грн., а також штрафу (фіксована складова) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 4468 08 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договірними зобов'язаннями, в результаті чого станом на 31.07.2017 року і виникла дана заборгованість.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року позов задоволено повністю, з відповідача на користь банку стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що він не підписував договір від 16.03.2011 року, на який посилається позивач, а лише подав заяву, де не було вказано розмір кредитного ліміту. Через складні життєві обставини звертався до банку з проханням реструктуризації боргу, однак отримав відмову. На думку апелянта, суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, не застосував строки позовної давності, а залишок несплаченого кредиту за його підрахунками складає 10146,68 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту, не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань. Суд не застосував строку позовної давності до штрафу і пені, оскільки відповідачем не надано відповідного розрахунку.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ст. 1055, ч. 2 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16.03.2011 року (а.с. 6, 6зв.), з тексту якої вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_3 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а також що ОСОБА_3 ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», з «Тарифами Банку» та що він зобов'язаний виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг», розміщених на офіційному сайті банку, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Текст Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розміщено в мережі Інтернет на сайті банку http://privatbank.ua, що свідчить про те, що він є доступним для всіх клієнтів банку, в т.ч. і для ОСОБА_3

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач спірний кредитний договір не оскаржував, договір у встановленому порядку недійсним не визнаний.

Таким чином, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами, які спростовують доводи апеляційної скарги про непідписання відповідачем кредитного договору або його нікчемність.

За вказаним договором ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10370 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.4-5) у зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов укладеного між сторонами договору станом на 31.07.2017р. виникла заборгованість у розмірі 94329,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 10766,68 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 75294,99 грн., заборгованості за пенею і комісією - 330 грн., штрафу (фіксована складова) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 4468 08 грн.

Суд не погоджується із зазначеним розрахунком та розміром заборгованості, що підлягає стягненню, виходячи з наступного.

Умови та Правила надання банківських послуг, які затверджені банком та на підставі яких клієнтам надаються банківські послуги, є надмірно інформаційно завантажені, позиції розрахунку процентів, пені та штрафних санкцій викладені в загальних нормах. Крім того, в розрахунку, який наданий судом (а.с.4-5), в заборгованість включено як відсотки на поточну заборгованість за кредитом, так і відсотки на прострочену заборгованість за кредитом, комісію, а також кілька видів відповідальності: штраф і пеню. При цьому банк не вказує, на підставі яких пунктів Умов та Правил та за яким алгоритмом вони нараховуються. Вказаний підхід до розрахунків протирічить ст. 61 Конституції України. Стягненню підлягає лише заборгованість за кредитом та відсотки, нараховані на поточну заборгованість.

Встановлено, що відповідач користувався наданими коштами, частково повертав кредит та сплачував відсотки, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком. Останній платіж здійснено відповідачем 25.09.2014 року, що свідчить про визнання ним свого боргу, внаслідок чого відбулося переривання строку позовної давності відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України. Оскільки позивач звернувся з позовом 29.08.2017 року, то позовна давність строком у три роки, встановлена статтею 257 ЦК України, не пропущена. Отже, стягненню підлягає заборгованість за кредитом - 10766,68 грн., та відсотками на поточну заборгованість за три роки, що передують зверненню позивача до суду (з 01.09.2014 р. по 29.08.2017 р.) - 17561,90 грн.

Щодо стягнення штрафу та пені, то суд зазначає, що одночасне стягнення обох видів неустойки - і штрафу, і пені - не допускається. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

Враховуючи зазначене, підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4968,08 грн. штрафних санкцій немає, ці кошти не можуть бути стягнуті з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір заборгованості та розмір неустойки, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 є учасником бойових дій в зоні АТО, з 28.07 2014 по 30.08.2014 року брав участь у проведенні антитерористичної операції, визначеної ЗУ «Про боротьбу з тероризмом, що підтверджується довідкою Краматорського міськвідділу ГУМВС України в Донецькій області (а.с.53). У вересні 2014 року в його оселі через замикання електропроводки сталася пожежа, в результаті чого було пошкоджено житло та майно (акт про пожежу, висновок про результати перевірки ДСНС Бобровицького району та довідка Бобровицького райвідділу УДСНС України в Чернігівській області (а.с.55-58). У 2017 році у сина ОСОБА_3 ОСОБА_5 було діагностовано хворобу ока та прооперовано, для чого відповідачу необхідні були значні кошти, що підтверджується свідоцтвом про народження, медичним висновком дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит», товарними чеками на загальну суму 25000 грн. на а.с.59-63). ОСОБА_3 звертався до банку про реструктуризацію боргу, що банком не заперечується, однак банк реструктуризацію не провів.

Враховуючи складні життєві обставини, які виникли у відповідача з незалежних від нього причин та потягли значні фінансові витрати, суд приймає дані обставини як такі, що мають істотне значення, та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за можливе зменшити пеню до 1000 грн. При цьому суд ураховує положення статей 3 та 509 ЦК України, якими визначено засади справедливості, добросовісності та розумності як для цивільного судочинства вцілому, так і для зобов'язання зокрема.

Зважаючи на викладене, стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає заборгованість в сумі 29328,58 грн., що складається з: 10766,68 грн. - заборгованості за кредитом, 17561,90 грн. - нараховані відсотки, 1000 грн. - пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено 1600 грн. судового збору, отже частка, пропорційна до задоволених позовних вимог, складає 497,46 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, не перевірив, якими доказами підтверджуються доводи позову і, як наслідок, ухвалив рішення, яке не ґрунтується на законі.

Відтак, на підставі ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід частково задовольнити, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року - змінити. Зменшити суму заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2011 року, що стягується з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - до 29328 грн. 58 коп., а суму стягнутого судового збору - до 497 грн. 46 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Повна постанова складена 15.02.2018 р.

Головуючий:Судді: