Справа № 473/552/18
РІШЕННЯ

іменем України

"23" березня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дорошівської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дорошівської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок № 44 по вул. Садова в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до виписки з протоколу №3 засідання правління колгоспу Дружба від 22 лютого 1992 року, було вирішено продати йому колгоспний двір по вул. Садовій з подальшою виплатою оціночної вартості будинку на протязі п'яти років.

24 лютого 1992 року між представниками колгоспу Дружба та ним було складено акт згідно якого рішенням правління колгоспу №3 від 22.02.1992 року житловий будинок передається покупцю ОСОБА_3

Довідкою виданою правлінням колгоспу Дружба Вознесенського району підтверджується той факт, що він повністю розрахувався за проданий йому будинок. Однак свідоцтво про право власності на житловий будинок оформлено не було.

З цього часу позивач проживає у цьому будинку, володіє та користується ним.

Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст. 344 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 44 по вул. Садова в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідач у судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону, а саме ст. 344 ЦК України, а тому вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжити судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок № 44 по вул. Садова в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області не зареєстровано.

На вказаний житловий будинок за замовленням позивача ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт.

Також з матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 1992 року між ОСОБА_3 та правлінням колгоспу Дружба відбулася домовленість про купівлю-продаж вищевказаного житлового будинку, в порядку виконання якого позивач передав продавцю кошти в розмірі 8176 рублів. Проте, в подальшому правовстановлюючи документи на будинок виготовлені не були.

З лютого 1992 року позивач ОСОБА_3 проживає та зареєстрований у спірному будинку.

Положеннями ст.41 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, та ст.321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Виходячи з положень ст.344 ЦК України застосування набувальної давності передбачає відсутність підстави для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335,338,341,343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

З огляду на встановлені судом обставини мова про добросовісність заволодіння чужим майном і про безтитульність цього майна та правовідносин, повязаних з ним, іти не може. Посилання позивача на проживання в спірному будинку зі згоди його власника та на ОСОБА_2 від 24 лютого 1992 року, виписку з протоколу та довідку про сплату вартості будинку, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст.344 ЦК України.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем виходячи з положень ст. 263 ЦПК України, за якою рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, враховуючи, що в даному випадку визнання позову суперечить закону.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати, суд залишає по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,83,89,206,258,259,263-265,268,273-279,351,352,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дорошівської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Дорошівська об'єднана територіальна громада, юридична адреса Миколаївська область, Вознесенський район, с. Дорошівка вул. Миру 65.

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2018 року.

Суддя М.М. Ротар