Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа №331 /2874/15-ц

провадження № 61-4377 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,

третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року у складі судді Жукової О. Є. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у складі суддів: Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Бондар М. С.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про виселення.

Позов мотивовано тим, що вона є користувачем квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира) на підставі ордеру, виданого 23 вересня 1986 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року визнано недійсними розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтво про право власності на неї, видане ОСОБА_10, договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений ОСОБА_10 з ОСОБА_6, припинено право власності на квартиру, зареєстроване за останнім.

Позивач просила суд виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 з квартири без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з втратою останніми права користування зазначеним житловим приміщенням внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

У вересні 2015 року ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 подала зустрічний позов до ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживають без поважної причини з 29 листопада 2013 року, тобто більше шести місяців.

Крім того, вони втратили право користування спірною квартирою, у зв'язку з їх вибуттям на постійне місце проживання до м. Севастополя, де вони були зареєстровані з 18 листопада 2011 року до 5 квітня 2012 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для проживання відповідачів за первісним позовом у спірній квартирі у зв'язку з припиненням права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру згідно з судовими рішеннями.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутні правові підстави для проживання відповідачів у спірній квартирі. У зв'язку з припиненням власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спірну квартиру, їхній онук ОСОБА_9 втратив право вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому є неналежним позивачем за зустрічним позовом.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не є власником спірної квартири і не зареєстрована в ній, а отже не має права звертатися до суду з позовом про виселення. Відсутні правові підстави для виселення відповідачів, передбачені статтями 109, 116 ЖК України.

Відзив на касаційну скаргу позивач за первісним позовом та третя особа не подали.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є законним користувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру

від 23 вересня 1986 року № 4448.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року, визнано недійсними розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 19 вересня 2008 року № 853-р «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 та видане на його підставі ОСОБА_10 свідоцтво про право власності на житло від 22 вересня 2008 року НОМЕР_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 січня 2009 року за № 106, укладений ОСОБА_10 з ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю. П.

Припинено право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_6

Таким чином, вказаним судовим рішенням поновлено право ОСОБА_4 як користувача спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 23 вересня 1986 року № 4448, та припинено право відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на спільну сумісну власність подружжя у вигляді спірної квартири.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суди дійшли правильних висновків про відсутність правових підстав для проживанняОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_9 у спірній квартирі у зв'язку з припиненням їх права власності на цю квартиру відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не є власником спірної квартири і не зареєстрована в ній, отже не має права вимоги про виселення відповідачів з квартири є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ордеру від 23 вересня 1986 року № 4448 ОСОБА_4 є законним користувачем спірної квартири.

Згідно положень статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, ОСОБА_4 як законний користувач спірної квартири має право на захист свого права користування спірним майном шляхом усунення перешкод у його здійсненні пред'явленням вимоги про виселення відповідачів із спірної квартири.

Що стосується доводів касаційної скарги, про те, що суди, задовольняючи позов ОСОБА_4 про виселення, керувались взаємовиключними правовими підставами для такого виселення, які передбачені статтями 109, 116 ЖК України, то вони є безпідставними з огляду на те, що суди, вирішуючи вказаний спір, керувалися положеннями статей 317 ЦК України та 109 ЖК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 14 липня 2016 року зупинено виконання оскаржуваних рішень суду до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк