АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/684/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та учасників справи: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3; відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15000/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повне рішення суду складене 05 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом припинення торговельної діяльності. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив усунути перешкоди в користуванні квартирами за АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачів припинити торговельну діяльність, яка проводиться ними у спірних квартирах.

В обґрунтування позову вказує, що йому належить 2/5 частини, та відповідно, ОСОБА_2 - 3/20, ОСОБА_4 - 2/5 і ОСОБА_5 - 1/20 частини квартир АДРЕСА_1. Реальний виділ часток у спільній власності не проводився. Відповідачі без його згоди здійснюють у квартирах торговельну діяльність. Мотивуючи, що використання відповідачами спільних квартир під магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» позбавляє його використовувати житлові квартири за призначенням, звернувся із позовом до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Позивач зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 знаходиться магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", приміщення якого заповнені торговим обладнанням (вітринами, стелажами, шафами, столами, комп'ютерами) і товаром, яким відповідачі торгують. 10.03.2017 року він направив на адресу відповідачів письмову вимогу з проханням надати доступ до квартир, видати дублікати ключів до вхідних дверей, доступ до сигналізації та її паролю, а також ключів до всіх ролетів. Однак, вимога залишена відповідачами без реагування. Позивач вказує, що відповідачі, здійснюючи торговельну діяльність, чинять йому перешкоди в користуванні спірними квартирами, котрі є житловими приміщеннями, за їх цільовим призначенням.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним, у зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вважає безпідставними твердження апеляційної скарги про відсутність згоди скаржника на торгівлю, оскільки 30 липня 1999 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 підписали спільну заяву про згоду на перепланування квартир АДРЕСА_1, під офіс та магазин, яка є чинною та не скасована судом. Підкреслює, що частина приміщень колишніх квартир АДРЕСА_1, станом на даний час є вільною, незважаючи на це, позивач не використовує її ні особисто, ні здає в оренду, тобто приміщення фактично простоює. Наголошує, що перешкод у користуванні даними квартирами позивачу відповідачами не створено, а позов поданий з наміром заблокувати відповідачам можливість здійснення підприємницької діяльності.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 апеляційну скарги підтримав, мотивуючи, що відповідачі чинять йому перешкоди у користування спірним житлом, котре використовують під магазин, тобто не за цільовим призначенням.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, мотивуючи, що проводять торговельну діяльність у спірному житлі на законних підставах, маючи відповідні дозволи на здійснення такої діяльності та оскільки спірні квартири переобладнані під магазин за взаємною згодою всіх співвласників, у тому числі й позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. Із матеріалів справи вбачається, що квартири за АДРЕСА_1 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - по 2/5 частки, ОСОБА_2 - по 3/20 частки, ОСОБА_4 - по 2/5 частки, ОСОБА_5 - по 1/20 частки у кожній з квартир, що підтверджується інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за №104641994, №104636826, №104656528 від 22 листопада 2017 року. Квартири є об'єктами спільної часткової власності, виділ часток не проводився.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2012 року по справі №2-9147/11 суд визнав незаконними та скасував:

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25.07.2007 року № 1028 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_2 щодо виведення частини квартир з житлового фонду міста»;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.05.2007 року №575 "Д" про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №1424 від 03.10.2007 року про присвоєння промисловому магазину заг.пл.69.9 кв.м., який утворився внаслідок реконструкції частини квартир АДРЕСА_1, адресного номера - АДРЕСА_1;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №1565 від 17.10.2007 року, згідно якого вирішено оформити право власності за СПД ОСОБА_4 на 8/11 частин та за СПД ОСОБА_2 на 3/11 частин приміщення промислового магазину, загальною площею 69,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину по АДРЕСА_1. (8/11 частин) від 20.11.2007 року, видане на ім'я ОСОБА_4;

- рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 03.12.2007 року №5/14/122 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4.»; рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 18.03.2008 року № 5/16/147 «Про внесення змін в рішення міської ради» в частині внесення змін в рішення Тернопільської міської ради від 03.12.2007 року №5/14/122;

- рішення XXX сесії V скликання Тернопільської міської ради №5/30/71 від 27.11.2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл.0,0045 га для обслуговування добудови до промислового магазину за адресою: АДРЕСА_1 СПД ОСОБА_4; договір оренди земельної ділянки пл.0,0045 га в АДРЕСА_1 від 30.04.2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД ОСОБА_4

-договір оренди земельної ділянки пл.0,0045 га в АДРЕСА_1 від 30.04.2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31.05.2012 р. рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.03.2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради, суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4, суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності та договору оренди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.08.2012 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_5 та вирішено рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31.05.2012 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.03.2012 року залишити в силі. Зокрема, в даній ухвалі зазначено, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано вважав, що співвласниками квартир АДРЕСА_1 є не тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а також те, що реальний поділ квартир між співвласниками фактично втратив чинність, виконавчий комітет Тернопільської міської ради не мав повноважень за відсутності заяв усіх співвласників та за відсутності повного переліку документів приймати рішення щодо виведення частин вказаних квартир з житлового фонду міста.

Таким чином, визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосуються переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об'єкт нерухомості - промисловий магазин по АДРЕСА_1, присвоєння вказаному об'єкту нового адресного номера; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.11.2007 року, видане на ім'я ОСОБА_4 на 8/11 частин нежитлового приміщення - промислового магазину по АДРЕСА_1, та рішення щодо надання в оренду земельної ділянки під вказаний об'єкт нерухомості.

На даний час спірні квартири є об'єктами житлової нерухомості. (а.с.17-20)

Відповідно до листа виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №5438/04 від 19 травня 2017 року повідомлено ОСОБА_1, що виконавчим комітетом міської ради розглянуто та прийнято рішення виконавчого комітету міської ради від 23.11.2016 року за № 975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи об'єктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя за №52 від 13.03.2015 року». Суб'єктам господарювання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нове Погодження режиму роботи об'єктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя не видавалось.

Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №10790/06 від 26 жовтня 2017 року на запит ОСОБА_1, після прийняття виконавчим комітетом міської ради рішення від 23.11.2016 року за №975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи об'єктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя», нове Погодження режиму роботи об'єктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не видавалось. Проте, станом на 25.10.2017 року під час обстеження працівниками управління муніципальної поліції Тернопільської міської ради встановлено, що заклад «ІНФОРМАЦІЯ_1» і надалі здійснює свою діяльність.

З відповіді Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за №Д-40 від 09 листопада 2017 року встановлено, що в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що на АДРЕСА_1 здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Апеляційний суд визнає встановленими обставини, що спірні житлові квартири використовуються відповідачами без згоди позивача під магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», де ними проводиться торговельна діяльність. Позивач не дає згоди щодо використання спірного житла під магазин, приміщення якого заповнені торговим обладнанням (вітринами, стелажами, шафами, столами, комп'ютерами) і товаром, яким відповідачі торгують, у зв'язку з чим позивачу чиняться перешкоди у користуванні спірним житлом.

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до вимог ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Ч.1,3 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суди повинні застосовувати положення даної норми щодо усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Позивач звернувся в суд із позовом про усунення перешкод в користуванні майном (негаторний позов) та просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирами АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачів припинити торговельну діяльність, яка проводиться ними у спірних квартирах.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував ненаданням суду належних та допустимих доказів позивачем, що при проведенні відповідачами торговельної діяльності у квартирах йому чиняться перешкоди у користуванні спірним спільним майном, а також, що право надання дозволу чи заборони здійснення торговельної діяльності як одного із видів господарської діяльності, виходить за межі компетенції суду. При цьому суд посилався на норми ч.2 ст.386 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо захисту прав власника, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, та зазначив, що вимоги позивача не містять вказівку про заборону конкретно визначених дій відповідачів, а тому не можуть бути задоволені.

Рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що право власності позивача на спірне майно є порушеним відповідачами у зв'язку із використанням останніми житлових квартир, без згоди позивача - співвласника, для здійснення торговельної діяльності під магазин, приміщення якого заповнені торговим обладнанням (вітринами, стелажами, шафами, столами, комп'ютерами) і товаром, яким відповідачі торгують, чим позивачу чиняться перешкоди у користуванні спірними квартирами.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу, що 30 липня 1999 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 підписали спільну нотаріально завірену заяву про згоду на перепланування квартир АДРЕСА_1, під офіс та магазин, яка є чинною та не скасована судом, а тому використання під магазин квартир не порушує його права власності, не приймаються апеляційним судом, оскільки вказана заява не містить згоди позивача на використання спірного майна під магазин. Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2012 року по справі №2-9147/11, що набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосуються переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності щодо спірного майна як магазину.

Колегія суддів не може погодитись із доводами відзиву на апеляційну скаргу, що частина приміщень квартир АДРЕСА_1, станом на даний час є вільною, однак позивачем не використовуються, а тому перешкоди йому не чиняться, оскільки спірні квартири належать сторонам на праві спільної часткової власності, частки у власності не визначались, що передбачає право співвласників безперешкодно користуватись усім майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року забезпечено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Згідно із вимогами положень ст.ст.16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За таких обставин, порушені права позивача підлягають поновленню у спосіб, заявлений у позові. Позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, зобов'язавши відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні спільною частковою власністю - спірними житловими квартирами, зобов'язавши останніх припинити торговельну діяльністю у квартирах.

Питання про судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем у суді першої інстанції на суму 640 грн та апеляційної інстанції на суму 1057,20 грн вирішити у відповідності із п.1 ч.2; ч.13 ст.141 ЦПК України, стягнувши на користь позивача із відповідачів по 848,60 грн із кожного понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні квартирами шляхом припинення торговельної діяльності задовольнити. Усунути перешкоди ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) у користуванні квартирами АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) припинити торговельну діяльність, яка проводиться ними у квартирах АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) по 848,60 грн із кожного понесених судових витрат у вигляді судового збору у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 серпня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи