Провадження №: 2/752/578/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Мужецького В.О.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій, -

встановив:

представник позивача звернулась в суд позовом до відповідачів про стягнення суми боргу та штрафних санкцій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.06.2015 року між сторонами укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 позичив у борг ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти (суму позики) у розмірі 1313750,00 грн., що по курсу НБУ на день укладення договору становить 62500,00 доларів США, строком до 30.12.2015 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенком М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 742. Фактично кошти були передані, що підтверджується пунктом 3 Договору, відповідно до якого сума позики була прийнята Позичальниками від Позичкодавця в повному обсязі на момент його оформлення. Відповідачами не виконано взяте на себе зобов»язання по поверненню коштів на момент звернення з позовом до суду. Враховуючи прострочення основного зобов»язання щодо повернення боргу у розмірі 1313750,00 грн., представник позивач вважає, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів солідарно, окрім основного боргу, - пеня у розмірі 1131138,75 грн. за період з 31.12.2015 р. по 12.10.2016 р., штраф, який складає 10 % від суми боргу в розмірі 131375,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 30990,10 грн. та індекс інфляції за період з 31.12.2015 р. по 12.10.2016 р. у розмірі 178431,77 грн. Враховуючи те, що відповідачами були порушені вимоги закону, зобов»язання в обумовлений строк виконані не були, а тому представник позивача звернулась в суд з позовом за захистом прав позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з викладених в ньому підстав. Крім того, просила стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів судові витрати в сумі: судовий збір за подачу позову в розмірі 6890,00 грн., а також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі - 275,61 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що між ним та позивачем було укладено договір позики грошових коштів від 08.06.2015 року, проте, відповідач повернув кошти за цим договором позивачу, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з»явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Надіслали суду письмові заперечення, відповідно до яких просили відмовити в позові повністю, у зв»язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 мають цивільно-правові відносини, за договором позики грошових коштів від 08.06.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенком М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 742.

За даним договором позики ОСОБА_2 позичив у борг ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти (суму позики) у розмірі 1313750,00 грн., що по курсу НБУ на день укладення договору становило 62 500,00 доларів США, строком до 30.12.2015 року (а.с. 8).

Договір укладено відповідно до вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України.

Позика була в повному обсязі отримана позичальником до підписання нотаріального договору, про що зазначено п 3. Договору.

На день подачі позову відповідачі позику не повернули та своїх зобов»язань не виконали. Строк повернення позики відповідно до умов договору сплинув 30.12.2015 року, та сума неповернутих коштів становить - 1313750,00 грн..

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів про те, що за цим договором кошти були повернуті, про що свідчать відповідні розписки про передачу коштів, оскільки, надані стороною відповідача розписки про повернення коштів не містять посилань на те, що кошти передаються саме в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08.06.2015 року, а відтак не можуть бути належним доказом щодо повернення коштів по даному спору.

Інших належним та допустимих доказів належного виконання відповідачами своїх зобов»язань за договором з приводу якого заявлено спір суду в ході розгляду справи надано не було.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Борг за договором позики від 08.06.2015 року складає 1313750,00 грн. на день розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає розрахунки сторони позивача правильними, а саме те, що штрафні санкції складають: пеня у розмірі 1131138,75 грн. за період з 31.12.2015 року по 12.10.2016 року, штраф, який складає 10 % від суми боргу в розмірі 131 375,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 30 990,10 грн. та індекс інфляції за період з 31.12.2015 р. по 12.10.2016 р. у розмірі 17 8431,77 грн.

Загальна сума боргу з урахуванням штрафних санкцій з підстав невиконання відповідачами зобов»язань щодо повернення позики у визначений договором строк складає 1313750,00 грн. + 1131138,75 грн. + 131375,00 грн. + 30990, 10 грн. + 178431,77 грн. = 2785685,62 грн.

Заперечення представника відповідача щодо неправильного застосування представником позивача розміру процентів при проведенні розрахунку пені від простроченої суми за кожен день прострочення також не приймаються до уваги судом при вирішенні заявленого спору, оскільки позивачем правомірно, з дотриманням правил статтей 1048,625 ЦК України нараховано штрафні санкції з підстав невиконання відповідачами зобов»язань за договором позики, що передбачені умовами договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суд позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню.

В частині стягнення судових витрат на користь позивача, суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги, то судовий збір за подачу позову до суду в сумі 6890,00 грн. підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Разом з тим, суд вважає, що в частині стягнення з відповідачів судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 275,61 грн., слід відмовити, оскільки, ухвалою суду в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, а тому дані витрати не підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі ст.ст. 524, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, а також керуючись ст.ст. ст.ст. 133, 141, 258, 259, 263-265, 266 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_5 (НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 08 червня 2015 року, зареєстрованому в реєстрі №742 у розмірі 2 785 685, 62 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890, 00 грн., що складає належну до стягнення суму в розмірі 2 792 575 (два мільйони сімсот дев»яносто дві тисячі п»ятсот сімдесят п»ять) гривень 62 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи. Якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк