Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 347/2223/17

провадження № 61-6902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в. на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області в складі судді Гордій В. І. від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області в складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д. від 20 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою до ОСОБА_5 із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що йому з ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить будинок з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 який на сьогоднішній день знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_5 Відповідач не визнає права власності за ним на Ѕ частину даного будинку і неодноразово висловлювала свої наміри продати спірний будинок, без попередньої на це його згоди. Так як на розгляді в суді знаходиться справа про поділ спірного будинку між сторони, просив суд заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки якщо відповідач відчужить вказаний будинок, виконання судового рішення про розподіл спільного майна подружжя неможливо буде виконати.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року заяву задоволено. Накладено арешт на будинок по АДРЕСА_1, що на правах приватної власності належить ОСОБА_5

Місцевий суд, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна подружжя, зробив висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

09 лютого 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, та просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про накладення арешту на спірний будинок відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не зазначено підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Наявність заяви ОСОБА_4 без відповідного обґрунтування та наявність спору в суду не можуть слугувати підставою для прийняття рішення про накладення арешту на будинок, в якому вона проживає з чотирма дітьми. ОСОБА_5 На розгляді Косівського районного суду Івано-Франківської області уже знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Наявність спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою для залишення заяви без розгляду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статтей 151, 152 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви у суді першої інстанції) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Установивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про розподіл спільного майна подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Разом із тим, ОСОБА_5, яка вважає, що арештом майна порушено її право власника, не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом про звільнення спірного майна з-під арешту з підстав, передбачених частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції).

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило