Справа № 396/1756/17
Провадження № 2/396/39/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.03.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву №б/н від 24.07.2009 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може змінити кредитний ліміт.

Відповідно до умов договору сторони погодили відповідні базові процентні ставки за користування кредитними коштами, а також визначили відповідальність за порушення строків сплати плетежів. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 14.09.2017 року має заборгованість в розмірі 12031,05 грн., тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, подавши суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнала частково.

Згідно ухвали про прийняття справи до свого проваження від 03.01.2018 року, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Під борговими зобов'язаннями сторони узгодили, що зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п.2.1.1.12.1 Договору.

На підставі п.2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

В разі якщо, на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі не погашення клієнтом боргових зобов"язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, встановленому Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://рrivatbank.ua/kreditу із розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки:

- у кредитора: інформування позичальника, щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Договору;

- у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках зазначених в п.1.1.2.1.5. Договору.

На підставі п.1.1.5.2 Договору неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором.

Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Договору зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашеній суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Відповідно до п.1.1.7.11 Договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Отже підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між відповідачем та банком договір, що підтверджується його підписом (а.с.10).

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 14.09.2017 року має заборгованість 12031,05 грн., яка складається з наступного: 604,03 грн. тіло кредиту; 647,15 грн. нараховано відсотків за користуванням кредитом; 9730,77 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 549,10 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач у своїх запереченнях посилається на наступні обставини.

Дійсно в 2009 році ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на рік в КБ «Приват Банк». Тобто, у даному конкретному випадку умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (до 25 числа місяця).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

На думку відповідача, зазначене узгоджується з правовими висновками ВСУ, викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13.

Вважає, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, тобто за останні три роки.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені нараховано в межах загального строку позовної давності, тому відповідно ст.258 ЦК України, в межах застосування спеціального строку позовної давності (1 рік) вважає за доцільне стягнути пеню за останній рік.

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, та вважаю, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Хоча ОСОБА_1 і отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% на рік, але з розрахунку банку вбачається що відсотки нараховувались за ставкою не лише 2,5% а і за ставкою 2,9 та 3,6% та при цьому додавались отже за таких умов розрахунок проведено взагалі не вірно.

Вважає безпідставним нарахування штрафних санкцій та односторонню зміну процентних ставок по кредиту, а також неправильним вважає поданий розрахунок заборгованості, надавши у відзиві на позов альтернативний розрахунок.

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 2, 3 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи визнання відповідачем факту порушення кредитного зобов'язання та несвоєчасного погашення заборгованості, суд вважає встановленою обставину порушення умов кредитного договору та право позивача на стягнення заборгованості.

При цьому суд не погоджується із посиланням відповідача на правову позицію ВСУ у постанові №6-240цс14 від 11.02.2015 р. та постанові №6-16 цс15 від 11.03.2015 р., в яких однією зі сторін був ПАТ КБ "Приватбанк", згідно яких Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Суд приймає до уваги твердження позивача, висловлені у відповіді на відзив (а.с.172), про те, що вказаний закон не поширюється на спірні правовідносини з огляду на те, що предметом договору був не споживчий кредит, а встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Суд погоджується із правом позивача на зміну процентної ставки, оскільки таке право передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві на отримання кредиту (а.с.10). Правомірність зміни банком процентної ставки доводить наказами банку.

Сторонами не надано висновків судово-бухгалтерської експертизи стосовно обгрунтованості розрахунку як позивача, так і відповідача, проте дослідивши обидва розрахунки на предмет їх мотивації та відповідності умовам укладеного кредитного договору, в межах своєї компетенції, суд вважає розрахунок відповідача більш переконливим і справедливим.

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, в т.ч. Умов і правил надання банківських послуг, формули та методики нарахування відсотків конкретно не розписані і до відома відповідача не доведені, маються лише загальні формулювання такого нарахування, отже позивач навмисно приховав перед укладенням кредитного договору умови нарахування відсотків, зважаючи що їх розмір значно перевищує розмір основної суми (тіла) заборгованості, у зв'язку з чим суд приймає до уваги розрахунок, наданий відповідачем, та стягує суму основної заборгованості та заборгованості по відсотках, які зазначені відповідачем.

Крім цього, суд вважає незаконним одночасне стягнення із відповідача пені та штрафів, що підтверджено правовою позицію ВССУ від 31.05.2017 року у справі №756/2999/15ц, зважаючи на те, що стаття 61 Конституції України передбачає однозначний принцип «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», і це стосується не тільки кримінальної чи адміністративної відповідальності, а і цивільної. Поступово цей конституційний принцип, як норма прямої дії, став застосуватись судами на вищому рівні у спорах між позичальниками та кредиторами. Зокрема, 21.10.2015 р. у справі №6-2003цс15 Верховний Суд України підкреслив неможливість притягнення позичальника за порушення грошового зобовязання до подвійної цивільної відповідальність у виді стягнення пені і штрафу одночасно.

При цьому, суд вважає з власної ініціативи обрати найменш обтяжливий спосіб цивільної відповідальності та стягнути 500 грн. штрафу із запропонованих позивачем варіантів у позовній заяві, а у стягненні інших видів неустойки відмовити.

Інші доводи сторін, не переконують суд у протилежному.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати стягуються із відповідача частково, зважаючи на часткове задоволення позову.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 525-530,610,1054 ЦК України, ст.ст. 141,258-261 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.07.2009 року, а саме: сума боргу за кредитом - 1872 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві) грн. 14 коп., сума нарахованих відсотків - 1304 (одна тисяча триста чотири) грн. 32 коп., штраф (фіксована частина) - 500 (п'ятсот) грн., а також судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 800 (одна тисяча шістсот) грн., а всього - 2876 (дві тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 46 коп.

Решту судових витрат - залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько

Дата складення повного судового рішення - 16.03.2018 року