АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 698/31/17 Апеляційне провадження № 22-ц/796/889/2018Головуючий у суді першої інстанції - Савицький О.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

18.01.2017 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати, що поширені відповідачем листи, що вона веде неправильний спосіб життя, в поганих умовах проживають діти без належного догляду, кидає тінь на її порядність, що вона нагуляла дитину, не відповідають дійсності та принижують її честь і гідність;

- зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі і гідності відносно неї;

- стягнути з відповідача на її користь 30 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що 13.07.2016 під час спілкування з представниками Єрківської селищної ради позивачці стало відомо, що відповідач звертався до районної ради з листами, в яких звинувачував її в неправильному способі життя, а також висловлював сумніви щодо законності вчинення запису про його батьківство народженого ОСОБА_3 в шлюбі з іншим чоловіком сина ОСОБА_5 та обґрунтованості вимоги щодо спати аліментів на утримання останнього. Позивачка вважає, що інформація, викладена в вищенаведеному листі, який в подальшому було скеровано районною радою до Єрківської селищної ради, є недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність, адже за власною заявою ОСОБА_4, завіреною нотаріусом належним чином, їх дитина була зареєстрована на нього, про що у паспорті відповідача зроблено відповідний запис. Крім того, позивачка вказує, що неправомірними діями відповідача їй також було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, спричинених приниженням перед іншими людьми та необхідністю виправдовуватися перед ними (а.с. 1-3).

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 02.02.2017 відкрито провадження у справі (а.с. 32).

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 21.04.2017 справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за місцем проживання відповідача (а.с. 52).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 93-96).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази, залишив поза увагою її доводи, внаслідок чого дійшов незаконного висновку про відсутність підстав для задоволення позову (а.с. 100, 101).

Насамперед, слід зауважити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Позивачка в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомими суду адресами. Суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст.ст. 131, 372 ч. 2 ЦПК України та враховуючи строки розгляду справи, визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вислови відповідача стосовно позивача, які були викладені в листах Голові Катеринопольської районної ради та Голови Катеринопольської РДА, є його оціночними судженнями і містять його суб'єктивну думку відносно особи позивачки та її певних дій, а тому, в силу вимог закону, не підлягають спростуванню.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що у 2016 році ОСОБА_4 звертався до Голови Катеринопільської РДА Ніколенко О.П. та Голови Катеринопільської районної ради Верети В.І. з листами в яких порушував питання щодо виплати йому, як учаснику АТО, матеріальної допомоги, що не заперечувалось учасниками справі (а.с. 9- 10, 13-15).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що в наведених вище листах відповідач розповсюдив відносно неї відомості, які кидають тінь на її порядність, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність, а тому вважає, що така інформація є недостовірною і відповідача слід зобов'язати припинити відносно неї неправомірні дії щодо приниження її честі та гідності.

З пояснень позивачки наданих в суді апеляційної інстанції вбачається, що між сторонами існують складні конфліктні сімейні відносини.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію.

Згідно з п. 2 ст. 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановленій законом строк.

Проте звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи особа наділені повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до особи, що припустила порушення, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, оскільки має місце реалізація особою конституційного права, передбачено ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

З наведеного вбачається, що відповідач реалізував своє право на звернення до компетентних органів, в якому з суб'єктивної точки зору критично оцінив певні події та дії позивача та просив вжити відповідних заходів реагування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції «Про захист прав та основних свобод людини».

Аналіз інформації, яку позивачка просить визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь і гідність та норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, дозволив суду дійти правомірного висновку про те, що вислови відповідача стосовно позивачки, які були висловлені ним в листах Голові Катеринопільської районної ради та Голові Катеринопільської РДА, фактично є його оціночними судженнями і містять його власну суб'єктивну думку відносно дій позивачки, при чому така думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити честь, гідність та репутацію позивачки.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача, а відтак й законно постановлено рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом була допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 15 лютого 2018 року.