П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-350 Головуючий у1-й інстанції - Колесник О.М.

Єдиний унікальний номер 753/1145/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку поділу майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 пред'явила позов в суд до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1, Садове товариство "За кермом", що знаходиться у Дарницькому районі м. Києва, в порядку поділу майна подружжя.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що відповідач в період шлюбу вступив до садового товариства "За кермом" та отримав у користування спірну земельну ділянку, яку приватизував у період шлюбу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.93-95).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_4, у визначений судом строк не подав.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3 та її представника, адвоката ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

13 серпня 1976 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Палаці одруження м. Києва, актовий запис №2181 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 16 березня 2000 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).

В період зареєстрованого шлюбу, 18 січня 2000 року, відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0652 га, яка розташована у Дарницькому районі м. Києва, АДРЕСА_1 для ведення садівництва (а.с.10-11).

За встановлених обставин, оцінивши надані сторонами докази щодо підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку, районний суд прийшов до висновку, що указана земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_4 та не може бути об'єктом поділу майна подружжя, оскільки набута відповідачем в порядку приватизації.

Цю обставину суд вважав підставою для відмови у задоволенні позову.

Одночасно районний суд зазначив у якості підстави для відмови у задоволенні позову сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила встановлений законом трирічний строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права, відповідачем обґрунтовано заявлено про застосування позовної давності у спорі, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Однак висновки районного суду щодо визначення підстави для відмови у задоволенні позовних вимог не в повній мірі відповідають обставинам справи а також положенням матеріального та процесуального закону.

За загальним правилом, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коди позов не доведений.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України ( редакції, чинній на час ухвалення рішення районним судом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

У даному випадку районним судом правильно встановлено, і ця обставина не оспорюється сторонами, що спірна земельна ділянка набута відповідачем - отримана у власність, шляхом безоплатної приватизації

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що набута в період шлюбу земельна ділянка автоматично є спільною сумісною власністю подружжя, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки вони суперечать нормам ЗК України в частині порядку набуття земельної ділянки у власність унаслідок її приватизації.

За правилами Земельного кодексу України, чинними на час набуття земельної ділянки у власність, Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірізгідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зстаттею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної

інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.(ст. 17, 22 ЗК України, у редакції, чинній на час приватизації земельної ділянки).

Таким чином, відповідно до наведених положень ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 не має права на спірну земельну ділянку, а тому її права не можуть вважатись порушеними і, як наслідок, не підлягають захисту судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка підлягає поділу, оскільки її цінність істотно збільшилася за рахунок праці позивача та її грошових коштів (сплачувала податок на землю, підтримувала в належному стані будинок), також відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. У розпорядженні суду немає жодних доказів, що вартість земельної ділянки істотно збільшилася за рахунок спільних затрат подружжя та/або затрат позивачки, а не за рахунок коливань цін на ринку землі та валютних коливань. Крім того, сплата податку на землю та підтримання будинку не може вважатися затратою, що підвищує вартість самої земельної ділянки.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

За правилом ч.4 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального праває підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення.

У районного суду не було підстав для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності з огляду на те, що строк звернення до суду правового значення у даному спорі не має, адже правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки право не є порушеним.

Ураховуючи обставини даної справи у контексті наведених положень процесуального законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома