Справа №313/657/17
Провадження 2/313/36/2018
06.03.2018 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді - Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансу в сумі 66 139,75 грн.
15.12.2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Присутні у судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача.
Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення йому поштових відправлень із судовими повістками про виклик у судове засідання, але у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, із заявою про відкладення судового розгляду до суду не звертався.
Так як одночасно існували умови проведення заочного розгляду справи, які визначені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, то суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки.
Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З метою виконання зобов'язань за попереднім договором позивач передав відповідачу в присутності третьої особи попередню оплату в рахунок суми за основним договором в розмірі 2 500 доларів США, що було еквівалентно 67 500,00 грн. (підтверджується розпискою).
Згідно умов договору позивач зобов'язався придбати у відповідача вищевказане нерухоме майно, сплативши до 01.08.2016 р. залишок коштів в сумі 14 500,00 доларів США, а ОСОБА_3 в свою чергу зобов'язався до 10.08.2016 р. провести переоформлення нерухомості.
На момент передачі позивачем попередньої оплати відповідач будь-яку інформацію щодо неналежності йому предмету майбутнього договору купівлі-продажу, а також відсутності у власника права користування земельною ділянкою на якій розташована нерухомість не надавав.
У визначений попереднім договором час ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з метою оформлення договору купівлі-продажу та передачі залишку коштів, але відповідач надав пояснення щодо наявності певних перешкод та не можливість у визначений час укласти у належній формі договір. В зв'язку із цим, залишок вартості нерухомого майна в сумі 14 500,00 доларів США, у визначений час мною відповідачу переданий не був.
Згідно договору дарування від 09.09.2011 р. № 1415 нерухоме майно, яке є предметом укладеного між сторонами попереднього договору належить на праві приватної власності ОСОБА_4 Крім того, відповідно до інформації Державного земельного кадастру право на земельну ділянку на якій розташоване нерухоме майно, в розмірі 0,1089 га., кадастровий номер НОМЕР_3 у ОСОБА_4 виникало лише 12.12.2016 р., що виключало можливість оформлення договору навіть власницею будівлі у визначений строк.
Таким чином суд встановив, що саме з вини ОСОБА_4 в обумовлений сторонами строк, а також у подальшому договір купівлі-продажу будинку між сторонами не був укладений.
У судовому засіданні позивач заявив, що на теперішній час він не бажає купувати зазначене нерухоме майно та укладати договір, так як минули всі строки.
В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до позивача із претензією від 12.03.2017 р. № б/н, в якій вимагав передати йому залишок коштів в сумі 14 500,00 доларів США.
Листом від 05.04.2017 р. ОСОБА_1 надав відповідь на претензію та запропоновано добровільно повернути передані йому кошти на протязі 10 днів з моменту його отримання.
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13).
Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.
Оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані відповідачу кошти у розмірі 2 500,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі.
Крім того, відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.
За таких обставин, підписаний між сторонами попередній договір є недійсним (нікчемним), оскільки сторонами не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації. В зв'язку із цим, попередній договір від 08.04.2016 р. не створює юридичних наслідків для сторін, а передані позивачем грошові кошти в сумі 2 500,00 доларів США підлягають поверненню.
Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, стягненню підлягає аванс в сумі 2 500,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.05.2017 р. становить 66 139 (шістдесят шість тисяч сто тридцять дев'ять) грн. 75 коп. (2 500,00 доларів США х 26,4559 грн. = 66 139,75).
Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі ст. 15, 16, 215, 216, 220, 533, 570, 635, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 263-265, 281, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя
Веселівського районного суду
Запорізької області А.О.Нагорний