ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1300/18
Провадження № 22-ц/4820/215/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л. М., Костенко А. М.,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта та його представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року, суддя Кульбаба А.В., у справі за поданням старшого державного виконавця Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

встановила :

У червні 2018 року старший державний виконавець Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Гріздак М.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування подання вказала, що на виконанні у Ярмолинецькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження №52116100 щодо примусового виконання постанови №0071/40000/16, прийнятої 04.08.2016 року першим заступником начальника Хмельницької митниці ДФС про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Як на процесуальну нору заявник послалася на ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, в редакції до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII. Цією статтею було передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року подання було задоволено. Тимчасово, до погашення заборгованості за виконавчим провадженням №52116100, обмежено боржника ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, до виконання зобов'язань, покладених на нього згідно постанови №00714/40000/16, виданої 04.08.2016 Хмельницькою митницею ДФС про стягнення штрафу у сумі 8500,00 грн. у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд поновити строк апеляційного оскарження та скасувати ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що ухвала Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відповідно до ст. 441 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» його зобов'язання виникло не внаслідок невиконання судового рішення, а у зв'язку з невиконанням постанови органу ДФС у справі про адміністративне правопорушення. У зв'язку з цим, суд не мав підстав застосовувати до нього обмеження у вигляді тимчасового обмеження громадянина України у праві виїду за кордон.

Також, на думку апелянта, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання. Проте оскаржуваною ухвалою встановлено, що доказами ухилення від виконання обов'язків є документи, які лише підтверджують факт існування боргу, а відомості про навмисне ухилення від виконання обов'язків були відсутні.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Ярмолинецького районного відділу ДВС в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У запереченні на апеляційну скаргу вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження №52116100 щодо примусового виконання постанови №0071/40000/16 від 04.08.2016 року, прийнятої першим заступником начальника Хмельницької митниці ДФС про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

В добровільному порядку ОСОБА_1 штраф не сплатив.

Відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації від 22.06.2017 року №0.64-19988/0/15-17 ОСОБА_1 неодноразово перетинав кордон за паспортом НОМЕР_2, транспортним засобом НОМЕР_3.

Задовольняючи подання державного виконавця суд виходив з вимог пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пункту 19 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд прийшов до висновку про те, що хоча діючими процесуальними нормами, (ст. 441 ЦПК України), і не передбачено можливості тимчасового обмеження виїзду особи за кордон у зв'язку з невиконаним зобов'язанням, яке була накладено відмінним від суду органом (посадовою особо), однак враховуючи положення ч. 9 ст. 10 ЦПК України, за аналгією закону, до боржника можливо застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, вимогам процесуального закону з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Як зазначив суд першої інстанції необхідність застосування принципу аналогії закону в даному випадку зумовлено тим, що у ст. 441 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) не було передбачено можливості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-боржника в зв'язку з ухиленням від виконання покладених на нього рішенням іншого, аніж суд, органом. В даній справі таким рішенням є постанова №0071/40000/16, прийнята Хмельницькою митницею ДФС 04.08.2016 року.

При цьому можливість тимчасового обмеження судом у праві виїзду за межі України фізичної особи-боржника на основі рішення іншого, аніж суд, органу, була передбачена нормами матеріального права, а саме пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пунктом 19 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час судом не враховано, що аналогія закону відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України може мати місце при застосуванні норм матеріального права. За загальним правилом аналогія закону при застосуванні процесуальних норм неможлива.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Можливість застосування тимчасового обмеження у виїзді за межі України щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб) статтею 6 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пунктом 19 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачала процесуального порядку вирішення цього питання судом на час постановлення спірної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення суду першої інстанції виходячи з обставин та норм закону, які діяли на час розгляду справи судом першої інстанції.

На час постановлення оскаржуваної ухвали ст. 441 ЦПК України діяла в редакції Закону від 10.06.2018 року, тому в ній не було передбачено можливості застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України через невиконання боржником зобов'язань на основі рішення інших, аніж суд, органів.

Однак у зв'язку зі змінами у ст. 441 ЦПК України, які були внесені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (набув чинності 28.08.2018 року), на даний час передбачена можливість тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-боржника за невиконання як судового рішення, так і рішення інших органів (посадових осіб).

Таким чином, скасування оскаржуваної ухвали не позбавляє орган ДВС права звернутися до суду з відповідним поданням на підставі чинної редакції статті 441 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повна постанова складена 14.11.2018 року.

Головуючий Судді: