Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2454/18

Номер провадження: 6/511/157/18

13.11.2018 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого Іванової О.

за участю секретаря Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Роздільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1, погодженого з начальником відділу ОСОБА_2, про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Роздільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянки України для виїзду за кордон громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання ним зобов'язань, покладених на нього за виконання вимоги про сплату боргу на користь ОСОБА_4 у сумі 35 177,42грн.

Старший державний виконавець посилається на те, що на виконанні Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження №52417625 з виконання вимоги про сплату боргу на користь ОСОБА_4 у сумі 35 177,42грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.09.2016 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника ОСОБА_3 про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Свої зобов'язання боржник ОСОБА_3 не виконав, декларацію не надав, будь яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено. Після надісланих виконавцем викликів, щодо явки до виконавця для надання пояснень, щодо причин невиконання рішення суду, останній один раз зявився до відділу ДВС та надав пояснення з якої причини він не в змозі сплатити борг та сплатив 1000грн., після чого виконавцем зазначена сума була перерахована на р/р стягувача ОСОБА_5, більше ніяких коштів від боржника не надходило та він свідомо ухиляється сплачувати борг.

У зв'язку з тим, що боржник від сплати боргів ухиляється, з метою виконання виконавчого провадження державними виконавцями Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області проводились виконавчі дії примусового характеру, а саме: розшукувалось майно, належне боржникові.

Старшим державним виконавцем у примусовому порядку направлені запити до реєструючи органів влади, щодо виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику ОСОБА_3 належить на праві власності домоволодіння за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Піонерське (с. Виноградівка), вул. Радісна, буд. 9, та земельна ділянка кадастровий номер: :03:002:0005 площею 0,1578(га) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована за адресою: с. піонерське (с. Виноградівка), вул.. Радісна, буд.9 тому накладено арешт на все нерухоме майно боржника, однак ОСОБА_3 рішення не виконує.

Боржник ОСОБА_3 офіційно не працює, не одержує доходи, а також самостійно кошти по рішенню суду не сплачує.

Отже, вимогу ОСОБА_4 до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від її виконання, не вживає заходів щодо виконання вимоги про сплату боргу за рахунок належного йому майна і доходів, сплативши лише 1000грн.

Представник Роздільнянського МВД ВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не прибула, подала заяву, якою підтримала подання та просила розглянути справу у її відсутність.

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця за наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження за виконанням виконавчого листа № 511/1856/15-ц виданого 18.12.2015 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у сумі 35177,42грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» з останніми змінами і доповненнями внесеними Законом N 2269-VIII від 18 січня 2018 року (надалі Закон).

Зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону … (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 18 Закону закріплено обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців.

Так, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний .. в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання рішення. Ухвала про тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Вищевказаний аналіз норм права вказує на те, що одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України за відповідним поданням державного виконавця.

Таким чином, право державного виконавця відповідно до п.19 ст. 18 зазначеного вище Закону на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів доданих до подання не вбачається, чи був повідомлений боржник про відкриття виконавчого провадження належним чином, тобто чи були виконані вимоги ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Державним виконавцем до матеріалів подання долучено єдине письмове пояснення боржника, яке датоване ще 15.03.2018 року та сплата ним 1000грн в рахунок погашення заборгованості, з якого не вбачається ухилення від сплати, а навпаки зазначено, що при першій можливості він має намір погашати борг, але проте, чи він отримав копію постанови про відкриття провадження та повідомлення про наслідки ухилення, відмітка відсутня; крім того після зазначеної дати, тобто 15.03.2018 року боржник жодного разу до ДВС не викликався та будь-які виклики або попередження не отримував, оскільки з матеріалів вказаного не вбачається.

Таким чином, державним виконавцем до матеріалів подання не долучені документи, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання своїх обов'язків, покладених на нього рішенням суду; а надання ним пояснень та єдиноразова сплата суми боргу, без всієї іншої сукупності доказів, передбачених діючим законодавством та відповідною інструкцією, а саме: належне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, належних викликів з повідомленням про отримання; попередження про наслідки невиконання тощо, не може свідчити, що подання є обгрунтованим та таким, що повністю доведене.

Суд вважає, що документів, які додані до подання державного виконавця не достатньо для того, щоб однозначно дійти висновку про ухилення боржника від виконання свої обов'язків, покладених на нього рішенням.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл.21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст.258-261, 353-354, 441 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні старшого державного виконавця Роздільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 погодженого з начальником відділу ОСОБА_2 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя : Іванової О. В