КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/320/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № K2XRF906420077, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 6 055,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника і Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Оскільки відповідач свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 809,47 грн., яка складається із пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14 580,45 грн.; штрафу (фіксована ставка) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 729,02 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги банк зазначив, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, які фактично суперечать наявним в матеріалах справи доказам. Відповідачем у 2012 році було сплачено заборгованість за основною сумою кредиту і частково пенею, проте повністю пеня не була погашена. При цьому законом не передбачено, що зобов'язання припиняються в разі погашення заборгованості іншим шляхом ніж це передбачено договором.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 24 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № K2XRF906420077 шляхом приєднання (частина 1 статті 634 ЦК України), за умовами якого банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 6 055,90 грн. на строк 10 місяців, тобто до 23 січня 2012 року включно, на придбання товару, а також у розмірі 789,90 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, якщо інше не зазначено в Умовах надання споживчого кредиту, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,56 грн., якщо інше не зазначено в Умовах, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту «Розстрочка» строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 24 по 29 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 666,49 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 23 січня 2012 року.

Відповідач ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом клієнт підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами, Тарифами складає між ним та банком кредитно - заставний договір.

Звертаючись до суду, позивач вказав, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань станом на 31 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 15 809,47 грн., яка складається із пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14 580,45 грн.; штрафу (фіксована ставка) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 729,02 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було сплачено суму кредиту в повному обсязі, оскільки банк, зараховуючи засоби, отримані для погашення заборгованості по кредитному договору, керувався п. 2.4.3.2.1 договору та статті 534 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання відповідачем заяви позичальника № K2XRF906420077 про приєднання до Умов надання споживчого кредиту, в якій указано, що позичальник надав згоду на те, що ця заява разом з Умовами, а також Тарифами складають між ним та банком кредитно - заставний договір.

Відповідно до пункту 1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 1.5.20 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 2.4.5.1 Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, включаючи заборгованість, яка виникла у відповідності з пунктами 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 цих Умов, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Отже, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка виникла у позичальника за період дії кредитного договору, йому нарахована пеня за прострочення погашення основного боргу за кредитом, яка розраховується за період з 24 травня 2011 року по 4 квітня 2012 року, та складає 16 527,38 грн., яку сплачував позичальник, та станом на 24 січня 2014 року становить 14 580,45 грн., однак у той же час загальна сума боргу по сплаті кредиту складає 0,00 грн.

За положенням статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно із пунктом 2.4.3.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, засоби, отримані для погашення заборгованості за кредитом, перш за все, направляються для відшкодування заборгованості по пені, відповідно пункту 2.4.5, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків по кредиту, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагорода, далі - відсотки, далі - тіло кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем було сплачено суму кредиту в повному обсязі, оскільки банк, зараховуючи грошові кошти, отримані для погашення заборгованості по кредитному договору, керувався указаними вище положеннями закону та укладеного між сторонами договору.

Крім того, відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договору свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, у заявлених позовних вимогах позивач вимагає стягнення одночасно заборгованості за пенею і штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 165/260/16-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко