Справа № 235/3833/17
Провадження № 2/226/15/2018
РІШЕННЯ

іменем України

14.02.2018 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 04.03.2011 в розмірі 79746,69 гривень, яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, та сплачений у справі судовий збір в сумі 1600,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Посилаючись на письмові пояснення, вказала, що строк дії картки відповідача до останнього дня жовтня 2014 року, тобто навіть строк загальної позовної давності не є пропущеним. Відповідач зареєстрований у системі «Приват24», тобто, був обізнаний про заборгованість за кредитом. Зміна кредитного ліміту за карткою здійснювалася декілька разів, остання 20.08.2011 до 6600,00 гривень. Відповідач востаннє поповнював картку 25.11.2014. Власник картки не вправі передавати картку і пін-код до неї іншим особам, а якщо передав, то все одно несе відповідальність за порушення умов договору. Просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму тіла кредиту 6593,56 гривень. Пояснив, що дійсно отримав у позивача банківську карту, користувався нею час від часу. Наприкінці 2012 на початку 2013 років погасив заборгованість і більше не користувався карткою. Того часу розлучився із дружиною, пішов з квартири, а картка залишилася у дружини разом із аркушем паперу, де був записаний пін-код, він взагалі забув про карту. Мабуть, гроші знімала колишня дружина. Після розлучення він змінив номер телефону, банку його не повідомляв. Потім поновив старий номер телефону в листопаді 2014 року, але ніколи не реєструвався в системі «Приват24». Зараз номер телефону ним використовується, він ніколи не передавав його нікому. Листів від банку також не було, лише у 2016 році був лист про заборгованість у 55000,00 гривень. Крім цього йому нічого ніхто не повідомляв, він не знав про заборгованість.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягав на застосуванні строку позовної давності та відмові у задоволенні позову з підстав пропущення банком такого строку. Вказав, що договір укладався з ОСОБА_2 на один рік, він не був пролонгований, тобто картка також діяла лише рік. Рух коштів може бути підтверджений виключно бухгалтерськими документами, яких банк не надав. В судових дебатах просив суд задовольнити позов частково лише на суму тіла кредиту.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 04.03.2011, ОСОБА_2 отримав у позивача кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, ОСОБА_2 була видана кредитна картка №764248, відкрита 04.03.2011, з терміном дії по жовтень включно 2014 року.

Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві цей кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті від 04.03.2011.

Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору являється прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Так, кредитний ліміт відповідача був збільшений 05.03.2011 до 4000,00 гривень, 24.04.2011 до 4800,00 гривень, 22.07.2011 до 5600,00 гривень, 20.08.2011 до 6600,00 гривень.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, в разі невиконання зобовязань за договором позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Пункт 2.1.1.5 передбачає, що клієнт зобовязаний не передавати карту та пін-код до неї третім особам.

Згідно з п.1.1.3.2.2. Умов, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Пунктом 1.1.7.12 Умов сторони погодили, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст.634 ЦК України.

Відповідач не надав своєчасно банкові грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачеві. Посилання відповідача на використання його картки колишньою дружиною не звільняють ОСОБА_2 від виконання зобовязання. Так само є неспроможними його доводи про те, що строк договору і дії картки дорівнює один рік, що договір не був пролонгований, оскільки суду не доведено, що будь-яка із сторін договору інформувала іншу сторону про припинення дії договору.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за укладеним договором відповідач станом на 31.05.2017 має заборгованість в розмірі 79746,69 гривень, яка складається з: 6593,56 гривень заборгованість за кредитом; 65723,25 гривень заборгованість по відсотками за користування кредитом; 3156,23 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 3773,65 гривень штраф (процентна складова).

При цьому сума заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3156,23 гривень фактично є сумою заборгованості по пені, нарахованій за прострочення погашення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вимога представника відповідача про застосування строків позовної давності не може бути задоволена судом, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у липні 2017 року.

З наданої позивачем довідки вбачається, що дія кредитної картки закінчилась у жовтні 2014 року.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки дія картки закінчилась у жовтні 2014 року, а позов подано в липні 2017 року, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача, на момент звернення до суду не закінчився.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані і заявлені в межах строку позовної давності, однак підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.2 Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.8 ч.1 цього Розпорядження м. Димитров (нині м. Мирноград) Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 05.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність, розпорядження №1053-р від 30.10.2014 та №1079-р від 05.11.2014, місто Димитров Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Національний банк України своїми листами від 13.10.2014 №47-411/58939 та від 05.11.2014 №18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п.3.4 рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Як вбачається зі справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані у період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за адресою: м. Мирноград, вул. Кітченка, буд. 53, з 23.10.2013.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом 6593,56 гривень, за процентами за користування кредитом 65723,25 гривень, а всього 72316,81 гривень. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1450,88 гривень.

Керуючись ст.ст.257, 261, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Мирноград, вул. Кітченка, 53), на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) суму заборгованості за договором №б/н від 04.03.2011 в розмірі 72316 (сімдесят дві тисячі триста шістнадцять) гривень 81 копійка та судовий збір в розмірі 1450 (одна тисяча чотириста пятдесят) гривень 88 копійок.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією та штрафів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 16.02.2018.

Суддя: В.С. Салькова