Справа № 750/5872/17 Провадження № 22-ц/795/266/2018 Головуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря: Зіньковець О.О.,

Сторони:

позивач - ОСОБА_2, інтереси якої представляє адвокат Кравченко В.М.,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 18.12.2017,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ПрАТ «АСК «Омега» та ОСОБА_4 на її користь 1647,60 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 80000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПрАТ «АСК «Омега», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди та вимог, заявлених до ПрАТ «АСК «Омега», залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5000 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 640 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду змінити, стягнути з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування моральної шкоди внаслідок ДТП 80000 грн.

Так, апелянт зазначає, що судом не враховано, що внаслідок отриманих середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вона протягом тривалого часу знаходилась на стаціонарних та амбулаторному лікуваннях, які потребує і по теперішній час. Внаслідок отриманої травми порушився її звичний спосіб життя. Вона фактично не може самостійно пересуватись, як це було до ДТП; не може обробляти свою дачну ділянку, на якій вирощувала продукти харчування. Через свій стан вона вимушена була звертатися до сусідів та знайомих за допомогою у придбанні ліків, продуктів харчування, сплати комунальних послуг, що ставило її у принизливе становище. Даним фактам та обставинам судом не дано жодної оцінки.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що врахування сплати відповідачем грошових коштів на проведену операцію не може бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав. В судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, пояснивши, що він є пенсіонером, отримує невелику пенсію. Для відшкодування майнової шкоди ОСОБА_2 вимушений був взяти гроші в борг. Зі страхової компанії потерпіла забрати гроші не схотіла, через що майновий тягар зі сплати коштів за лікування ОСОБА_2 він ніс самостійно. Вважає визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди для себе завеликою, проте адекватною ситуації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості, при цьому врахував поведінку відповідача, який сприяв у лікуванні позивача, сплативши на рахунок лікарні 10480 грн за операцію, а також надавав позивачу кошти в сумі 1650 грн на придбання ліків. Суд визнав доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди і дійшов висновку, що винний у ДТП ОСОБА_4 повинен відшкодувати її позивачу в сумі 5000 грн у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції частково не може погодитись колегія суддів, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом по справі встановлено, що 12 листопада 2016 року, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався в м. Чернігові по вул. Генерала Бєлова зі сторони вул.1-го Травня в напрямку вул. Кільцева. Рухаючись у вказаному напрямку, біля будинку № 28 по вул. Генерала Бєлова у м. Чернігові, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не обрав безпечну швидкість руху, не зменшив швидкості руху та не зупинив автомобіль, щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_2, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого скоїв наїзд на останню. В результаті наїзду ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я на строк більше ніж 21 добу. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, що перебувають у причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с 4).

Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 послалась на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень порушено її звичний спосіб життя, вона отримує великі муки та страждання, перенесла операційні втручання, потребує постійного лікування, її постійно турбують болі в пошкодженій нозі, попередня функція пошкодженої ноги ніколи не відновиться, вона позбавлена можливості самостійно пересуватись. Моральну шкоду оцінила у 80000 грн.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд першої інстанції вірно визначив, що факт завдання моральної шкоди відповідачем позивачеві доведений. З даним висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується. Проте розмір завданої позивачеві моральної шкоди суд визначив не вірно, без врахування всіх обставин справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як було вказано вище, визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, врахував тільки поведінку відповідача, який сприяв у лікуванні позивача, проте не надав ніякої оцінки та не врахував, що через протиправні дії відповідача позивач зазнала фізичних страждань, перенесла оперативне втручання, тривалий час перебувала на лікуванні (з 12.11.2016 по 27.12.2016 та з 19.03.2017 по 11.04.2017). Судом не була врахована тривалість реабілітації після травми позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1, пересування з ходунками без навантаження на оперовану ногу до 2,5-3 місяців від операції (а.с.6), а потім пересування з ходунками до кінця квітня 2017 з додаванням навантаження (а.с.7). Перелом нижньої кінцівки значно вплинув на можливість пересування ОСОБА_2, поставивши її у безпорадний стан на достатньо тривалий термін, зменшив можливість самообслуговування, що негативно відобразилося на її звичайному образі життя та змусив вживати заходів для організації свого щоденного буття.

Сама по собі поведінка відповідача, який надавав фінансову допомогу, оплачуючи лікування потерпілої, свідчить лише про повне чи часткове відшкодування майнової шкоди. Відшкодування моральної шкоди є самостійною вимогою. Дані про відшкодування відповідачем в добровільному порядку моральної шкоди позивачеві в матеріалах справи відсутні.

Однак позивачем не доведена та обставина, що вона потребує подальшого лікування через отриману травму, а також те, що функція пошкодженої ноги ніколи не відновиться. Медичні документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні, судова медична експертиза у справі не проводилася.

Таким чином, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, викладені вище негативні наслідки протиправних дій відповідача для позивача, часткову доведеність заявленої суми, а також особу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є пенсіонером за віком, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 5000 грн до 15000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов про відшкодування моральної шкоди є позовом немайнового характеру, за яким ст.4 Закону України «Про судовий збір» до 15.12.2018 був визначений розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи - незалежно від заявленої суми моральної шкоди. З огляду на це принцип пропорційності не може бути застосований через немайновий характер правовідносин.

При подачі апеляційної скарги розмір судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому витрати в сумі 960 грн (640 грн х 150% : 100 = 960 грн) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.3, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2017 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 5000 грн до 15000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20.02.2018

Головуючий:Судді: