Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 203/2856/13-ц

провадження № 61-24427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у складі суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року, яка станом на 01 лютого 2013 року становить 907413,24 грн. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» із встановленням початкової ціни предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна. Також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн.

Справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року скасовано, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року у складі судді Єдаменка С. В. в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, заборгованість за кредитним договором стягнута на користь ПАТ «Сведбанк», а відомості про заміну сторони стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» відсутні, то позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягають.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року, яка станом на 01 лютого 2013 року складає 907 413,24 грн звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» зі встановленням початкової ціни на предмет іпотеки в розмірі 547 539,00 грн на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності від 19 травня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно. Позивач, уклавши договір факторингу, отримав право вимоги до відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями у розумінні статті 533 ЦК України не є обов'язковою.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття судом незаконного та необгрунтованого рішення. Необ'єктивне вирішення апеляційним судом спору призвело до порушення її прав та інтересів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зазначену справу.

15 червня 2017 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

15 червня 2017 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення ухвалене апеляційним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи, касаційна скарга є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, зупинено виконання зазначеного судового рішення до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи

відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Суди встановили, що 21 травня 2008 року ОСОБА_4уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір, згідно якого банк надав їй у кредиткошти у розмірі 84000 доларів США зі сплатою 11,9% річнихза користування кредитом, із строком їх повернення до 20 травня 2019 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 21 травня 2008 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4 передала в іпотеку банку квартиру квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов виконання кредитного договорувід 21 травня 2008 року ПАТ «Сведбанк» надіслав 15 квітня 2011 року ОСОБА_4 вимогу про дострокове погашення кредиту, яка отримана нею 26 квітня 2011 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2012 року, що набрало законної сили у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4, стягнуто достроково з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 658 745,83 грн.

Отже, ВАТ «Сведбанк» використало своє право дострокового стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором.

28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вектор Плюс» уклали договір про відступлення прав вимоги, а ТОВ «Вектор Плюс» цього ж дня уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, відповідно до яких останньому передано право вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки від 21 травня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4

ТОВ «Кредитні ініціативи» в обґрунтування своїх вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки посилалось на те, що відповідач не виконала умови кредитного договору від 21 травня 2008 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 907 413,24 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з відповідача не позбавляє нового кредитора права на отримання суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, при цьому звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року в сумі 907 413,24 грн, до якої увійшли нараховані проценти за весь час прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором, за рахунок чого збільшився розмір заборгованості, не врахувавши факт зміни строку виконання основного зобов'язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитом заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18.

Враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21березня 2012 року з ОСОБА_4 на користь банку достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 658 745,83 грн, рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, з 907 413,24 грн до 658 745,83 грн (шістсот п'ядесят вісім тисяч сімсот сорок п'ять грн 83 коп).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило