Справа № 159/2907/17
Провадження № 2/159/51/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення ідеальних часток у спільному майні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення ідеальних часток. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 2009 року і до червня 2016 року він та ОСОБА_3 проживали разом без реєстрації шлюбу , спільно вели господарство та мали спільний бюджет. Маючи грошові заощадження та плани переїзду на постійне місце проживання в місто Ковель, у 2012 році прийняли спільне рішення придбати у спільну сумісну власність квартиру в м. Ковелі. Позивач вказує, що 12.06.2012 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу квартири, який посвідчено нотаріально та за умовами якого остання придбала квартиру АДРЕСА_1. При цьому, позивач вказує, що йому було відомо про момент укладення договору та відомо і те, що покупцем у договорі купівлі-продажу квартири зазначено лише відповідача ОСОБА_3 Після придбання квартири сторонами за спільні сумісні кошти були виконані роботи по ремонту квартири. 19.11.2013 року ОСОБА_3 знялась із місця постійної реєстрації в належному йому будинку в с.Сошичне Камінь -Каширського району та зареєструвалась на постійне проживання у квартирі АДРЕСА_1, хоча до червня 2016 року фактично проживала разом із ним за місцем своєї попередньої реєстрації, а в квартирі проживали інші особи, які винаймали це житло. Позивач вказує, що при придбанні квартири він уважав, що квартира набута ним та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність. У червні 2016 року відповідачка захворіла та внаслідок необхідності догляду переїхала проживати до сестер, які і на сьогодні здійснюють догляд за останньою. У поданому позові позивач прохає встановити факт його спільного проживання, як чоловіка, із ОСОБА_3, як жінкою, однією сім»єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по червень місяць 2016 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,1 кв.м. спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визначивши частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за ним, як позивачем, у розмірі ? частки та за ОСОБА_3 у розмірі ? частки.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Додатково пояснив, що шлюб між ним та ОСОБА_3 не укладався з огляду на те, що вони були особами похилого віку та вважали, що укладення шлюбу значення не має. Щодо коштів, які були витрачені на купівлю квартири пояснив, що квартира придбавалась за особисті кошти ОСОБА_3, які вона отримала від продажу власного будинку та за його особисті кошти у розмірі 7000 доларів США , які він надав відповідачці, однак, будь -яких письмових документів про передачу ОСОБА_3 коштів у зазначеній сумі вони не оформляли. Крім того, 2000 доларів США були взяті з їх спільних заощаджень.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 заявлений ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав, що вище наведені та прохає задовольнити позовні вимоги у повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_3 26.01.2018 року у судове засідання з»явилась, але через стан здоров'я пояснень не надавала суду та в подальшому із дозволу суду залишила зал судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заявлені до відповідача позовні вимоги не визнала, вважає такі вимоги безпідставними та необґрунтованими. Суду пояснила, що позивач та відповідач дійсно проживали як сім»я у вказаний позивачем період, але спільного сімейного бюджету ніколи не вели. Витрати під час спільного проживання здійснювали не отримуючи згоди один у одного, адже кожен із них розпоряджався власними коштами на власний погляд. Вказує на те, що квартира, яка була придбана 12.06.2012 року, є особистою приватною власністю виключно ОСОБА_3, оскільки остання купувала її за власні кошти, отримані від реалізації належного їй на праві особистої приватної власності будинку в селі Гута -Боровенська та власних заощаджень, які зберігались у ОСОБА_5 та сестри ОСОБА_6 У ОСОБА_5 зберігалось 70 000 гривень, а у ОСОБА_6 зберігалось 20 000 гривень та 2 000 доларів США, належні ОСОБА_3. Оскільки, ОСОБА_3 спірну квартиру купувала за кошти, що належали їй особисто, то вважає, що відсутні правові підстави для визнання спірної квартири об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому представником відповідача вказується, що позивачеві було відомо про укладення договору купівлі - продажу квартири та про те, що покупцем вказаного об'єкту нерухомого майна вказано виключно ОСОБА_3 Із змісту договору купівлі - продажу квартири убачається відсутність посилань на те, що ОСОБА_1 був покупцем або особою, із якою вказане майно набувається у спільну сумісну власність. Окрім того, вказує на те, що доводи в частині набуття квартири у спільну сумісну власність сторін спростовуються змістом самого договору купівлі - продажу квартири від 12.06.2012 року, який посвідчено нотаріально, адже у пункті 4.5 договору купівлі - продажу квартири зазначено, що Покупець - ОСОБА_3, набуває дану квартиру в особисту приватну власність, що підтверджується відповідною заявою, яка зберігається у справах приватного нотаріуса Кушнерук А.Ю. При цьому, сторони на час придбання спірного житла не перебували у зареєстрованому шлюбі. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та прохає суд у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі -продажу квартири укладеного 12.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 381 ОСОБА_3 набула у власність квартиру АДРЕСА_1. Правовий режим придбаного майна був визначений пунктом 4.5 вказаного договору, оскільки вказаним пунктом правочину передбачено, що квартира останньою набувається в особисту приватну власність Покупця.

У вказаний час сторони проживали однією сім»єю, але шлюб між ними у вказаний період не реєструвався.

Нормами Сімейного кодексу України, як і нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено такого способу судового захисту, який обраний позивачем, зокрема, встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, без реєстрації шлюбу. Як визначено у Постанові ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди можуть встановлювати лише факти, що стосуються реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. З огляду на вказане, встановлення факту про який просить позивач за судовим рішенням є не можливим, а відтак, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги.

Частиною 2 статті 21 СК України визначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Правовий режим майна, яке набутого жінкою та чоловіком , які проживають однією сім»єю без укладення шлюбу визначено нормами глави 8 Сімейного кодексу України.

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 57 СК України наведено перелік підстав за яких майно, набуте чоловіком, дружиною не може являтись об»єктом спільної сумісної власності. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, що належали їй, йому особисто.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що майно - спірна квартира, набувалось ним та ОСОБА_3, як подружжям у спільну сумісну власність за спільні сімейні кошти, а відтак, вимога щодо визнання квартири об»єктом спільної сумісної власності до задоволення не підлягає.

Щодо висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги суд приходить з огляду на наступне.

У судовому засіданні позивач вказував на те, що йому було відомо про наміри ОСОБА_3 придбати квартиру, при цьому позивачем було визнано та підтверджено, що ОСОБА_3 володіла власними коштами, зокрема, від реалізації належного їй будинку в сумі 80 000 гривень, які до спільного сімейного бюджету останньою не вносились, право на їх використання належало виключно відповідачці, хоча ці кошти і зберігались у будинку позивача в селі Сошично. Про наявність у ОСОБА_3 будь -яких інших коштів йому відомо не було. Про момент укладення договору купівлі - продажу йому відомо було, оскільки останній був присутній при його укладенні, і про те, що в договорі купівлі -продажу квартири він не виступає покупцем йому було відомо також, але він заперечень із даного приводу не мав. З 2012 року до моменту звернення із даним позовом договір купівлі - продажу спірної квартири він не оспорював, ініціативи щодо укладення із ОСОБА_3 будь -яких угод в частині визначення статусу квартири АДРЕСА_1 об»єктом спільної сумісної власності ніколи не заявляв, як і не ініціював питання щодо визначення належної йому частки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кожен зокрема, суду показали, що їм було відомо про те, що сторонами у справі було придбано квартиру у місті Ковелі. Скільки вона коштувала та чиї кошти були витрачені на її придбання останнім не відомо.

Свідком ОСОБА_10, яка є донькою позивача, наведені вище обставини також не були спростовані, оскільки остання показала, що про суму заощаджень батька та в чому їй не було відомо.

В той же час, доводи позивача в частині набуття квартири у спільну сумісну власність та на підтвердження доводів відповідача в частині того, що квартира була набута ОСОБА_3 в особисту приватну власність за власні кошти підтвердили суду допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_13, яка є рідною сестрою відповідачки показала, що орієнтовно в 2009 році зверталась до останньої із проханням надати їй в позику гроші та запитувала, чи є необхідність запитувати згоди у її співмешканця ОСОБА_1 на що сестра їй відповіла, що у кожного із них свої гроші і тому вона своїми коштами розпоряджається самостійно. При цьому, ОСОБА_3 вказала , що гроші в розмірі 2000 доларів США зберігаються у їхньої спільної сестри ОСОБА_6 і вона їх надає їй у позику. Орієнтовно у травні 2011 року отримані у позику кошти були повернуті ОСОБА_3 шляхом їх передачі тій самі сестрі ОСОБА_6, яка і зберігала їх у себе.

Свідок ОСОБА_14 показала, що її мама ОСОБА_6 померла в 2016 році. ОСОБА_3, будучи рідною сестрою її матері у них в будинку ( у скрині) зберігала кошти в сумі 2000 доларів США та 20 000 гривень, які вона, як свідок, бачила особисто та знала, що ці кошти належать її тітці ОСОБА_3 В подальшому її матір ці кошти, за посередництвом ОСОБА_12, передавала своїй сестрі ОСОБА_3, яка мала намір купувати квартиру.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що у 2012 році до неї звернулась ОСОБА_3 із проханням забрати для неї передачу із грішми, оскільки знала, що вона щодня їздила автобусом на роботу у місто Камінь -Каширськ. При цьому ОСОБА_3 вказала, що кошти їй передасть ОСОБА_5, яка проживає в одному селі із свідком та її сестра ОСОБА_6, яку остання також добре знала, на що вона погодилась. При цьому, вказала коли це має відбутись та домовились, що ОСОБА_3 прийде на роботу до нею та забере ці кошти. Як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6 їй передали упаковані згортки, які в наступному ОСОБА_12 передала у своєму робочому кабінеті ОСОБА_3 Скільки там було грошей їй відомо не було. Показала, що коштів була велика сума, адже ОСОБА_3 попросила у неї дозволу порахувати їх у кабінеті на що вона погодилась та зачинила кабінет на ключ, але участі у підрахунку коштів вона особисто не приймала. ОСОБА_3 рахувала кошти на протязі орієнтовно 15 хвилин при цьому запитала , чи знає свідок скільки грошей їй привезла , на що остання вказала що сума їй не відома і тоді ОСОБА_3 повідомила що нарахувала вже 60000 тисяч і продовжила рахувати далі. Вказує, що сума коштів дійсно була значною. ОСОБА_3 повідомляла їй, що це її кошти, які зберігались у її родичів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та потрібні їй для придбання для себе квартири в місті.

Нормами частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Аналізуючи обставини, які встановлені судом вище, суд прийшов до висновку, що спірна квартира не є об»єктом спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3, оскільки була придбана останньою в особисту приватну власність за власні кошти, а не за спільні кошти позивача та відповідача, і що також підтверджено змістом договору купівлі - продажу квартири від 12.06.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 381, за яким ОСОБА_3 набула в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин позивач суду не надав.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони та їх представники, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та необхідність відмовити в задоволенні даного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст.10, 12, 81, 82, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 21,57,74 СК України, Постановою ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н.НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 16.01.2014 року Камінь-Каширським РС УДМС України у Волинській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія НОМЕР_3, виданий 09.12.1997 року Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1) про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення ідеальних часток у спільному майні - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючаО. А. Восковська