Справа № 584/587/18 Провадження № 2/584/372/18
РІШЕННЯ
07.11.2018 Путивльський районний суд Сумської області
в особі : головуючого - судді Толстого О.О.
при секретарі Зікрати Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Путивль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
ВСТАНОВИВ :
У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк) звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 26.05.2008 між банком і відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою» та «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 940 грн. із сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.
Відповідач відзив на позов не подав, у судове засідання не зявився.
У поданій письмовій заяві позов визнав частково в сумі 10 тис. грн., просив застосувати строк позовної давності, а справу розглянути в його відсутність.
З'ясувавши зміст та підстави вимог і заперечень сторін, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 26.05.2008 відповідач звернувся з письмовою заявою (б/н) до банку про надання кредиту в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому висловив згоду з тим, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6).
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», яка також підписана відповідачем, визначено базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості) у розмірі 1,9 %; розмір обовязкових щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, встановлено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також визначено штраф за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів - 250 грн. + 5% від ціни позову.
Зазначені вище докази свідчать про те, що спір сторін виник із кредитних правовідносин.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Банк свої зобов'язання за договором виконав і надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач користувався нею та здійснював операції по зняттю-поверненню коштів, що підтверджується підписом відповідача у заяві про отримання картки та випискою по його картковому рахунку (а.с. 30-31).
Не погоджуючись із таким розміром кредитної заборгованості, відповідач своїх заперечень не обґрунтовував і власного розрахунку чи інших доказів не подав, чим не довів своїх заперечень.
У той же час, даючи оцінку його доводам щодо спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг заборгованість означає грошові зобовязання позичальника перед Банком за договором, строк оплати за якими настав або суму коштів за такими грошовими зобовязаннями. Мінімальний обовязковий платіж згідно Умов та правил надання банківських послуг це розмір боргових зобовязань клієнта, які він щомісячно має сплачувати протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Памятці клієнта про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток.
Тобто, умовами договору визначено не лише щомісячний мінімальний платіж погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, який відповідає строку дії картки.
Строк дії картки сплив у травні 2012 року, що випливає з довідки банка (а.с. 29).
Також з виписки з карткового рахунку за період з 26.05.2008 по 31.03.2018 вбачається, що останнє поповнення рахунку здійснювалось відповідачем 26.12.2008 у розмірі 200 грн., після чого кредит він не повертав.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Положеннями ст. 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Отже, переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, а банк не надав на підтвердження таких дій позичальника після 26.12.2008 належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо).
Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Таким чином, з урахуванням наведеного та того, що строк дії кредитного договору закінчився в травні 2012 року, останнє внесення грошових коштів на погашення своїх зобов'язань було здійснено відповідачем 26.12.2008, а банк звернувся до суду з позовом 05.05.2018, тобто поза межами строку позовної давності, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності на підставі поданої відповідачем заяви та положень статей 256, 261 і 267 ЦК України.
При цьому суд відхиляє доводи банка про збільшення строку позовної давності відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.
Так, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Тобто, трирічний строк позовної давності у кредитних відносинах не є абсолютним та може збільшений за домовленістю сторін, проте таке збільшення потребує підпису обох сторін.
Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 (справа № 6-1926цс15).
Однак у заяві позивача від 26.05.2008 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно, їх письмовою угодою про це.
Оскільки у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено повністю, тому понесені банком судові витрати не повертаються.
Керуючись ст.ст. 253, 256, 258, 261, 266, 267, 526-527, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_2