Справа № 500/5832/18
Провадження № 2/500/3071/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамов А.С.,

за участю секретаря - Нікітіної Ю.П.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав його мати ОСОБА_2, мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по його вихованню, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не піклується їм у необхідному обсязі для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу батьків він проживав разом з батьком. Після смерті батька, він з сестрою проживав разом з матір'ю та вітчимом. Мати та вітчим погано ставилися до них, грубо поводилися, та згодом він з сестрою переїхав жити до бабусі з дідусем, та по теперішній час проживає з ними, знаходиться на їх утриманні. У 2017р. він поступив навчатися до технікуму промислової автоматики Одеської національної академії харчових технологій. Але ж за несплату за навчання його було відраховано з технікуму. Мати матеріальної допомоги на навчання не оказувала, проте отримувала пенсію за втратою годувальника. Він разом з бабусею неодноразово звертався до органу опіки та піклування з приводу позбавлення батьківських прав відповідача, але ж позитивного результату не було. Орган опіки склав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 З висновком він не згодний. Зазвичай було, що одягти та що їсти, однак інколи діти приходили до дому, а їсти ще не було приготовлено та вони пили лише чай. Одяг був старий. Поганий фінансовий стан був в родині. Позивач знав, що одягу на зиму немає, та що йому нічого не куплять, тому перейшов до бабусі. Позивача заставляли самостійно прибиратися вдома та стирати речі. Коли вітчим чіплявся до нього, мати не захищала, тому що боялася його. Інколи бив. За що його сварили не пам'ятає. Одна із підстав, для чого він потребує позбавлення відповідачки батьківських прав - це бажання поступити на бюджетну форму навчання, та необхідність отримати гроші на навчання.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона завжди цікавиться життям дітей. ОСОБА_1 після смерті батька жив з нею. Він погано навчався, прогулював школу, водився у поганій компанії, вчиняв правопорушення, з приводу яких вона була вимушена ходити до суду та до міліції. Та відповідна із-за вказаного вона його сварила, однак не було жодних зловживань з її боку. До сина приходили його друзі, але ж потім вони почали красти з будинку речі, продукти, у зв'язку з чим, вона заборонила їм приходити в будинок. Це все було ще до появи вітчима. У листопаді 2015р. вона захворіла та попала до лікарні. У цей період ОСОБА_1 перейшов жити до бабусі, яка у весь час налаштовувала сина проти її. Син не бажає сам з нею спілкуватися. Так, вона йому дзвонить, а він трубку не бере, просить зайти, а він не заходить. Коли приходила до бабусі на подвір'я поздоровити з Новим Роком дітей, то вони намагалися припинити бесіду та зазначили, що їм не потрібні її подарунки. Коли вчився в Одесі, збирала сумки йому, давала гроші - дві тисячі гривень. Крики в сім'ї були із-за того, що син прогулював школу, погано вчився, дружив з хлопцями, які здійснювали крадіжки. В Неодноразово пропонувала й у судовому засіданні пропонувала повернутися та жити із мамою. В будинок бабусі позивача відповідачка не може заходити, так як вони не підтримують відносини, а на прохання прийти до відповідачки до дому, позивач відмовляється. Вітчим також сварився на позивача лише тоді, коли той дуже погано себе вів та взагалі не слухався. Сварили сина тоді, коли він не хотів навчатися. Регулярно передає гроші, що отримує як допомогу по втраті годувальника. Коли бачить в селі сина, то він не йде на контакт та завжди, коли мати намагається поспілкуватися, каже, що зайнятий та поспішає у справах. Де жити, що носити, та що їсти у позивача завжди було. Відповідачка має ще двох малолітніх дітей, й працює, у зв'язку із чим у неї немає багато вільного часу. Більшість сварок виникало з підстав неслухняності позивача, небажання ним вчитися та бешкетування. Більшість викладених у позові обставин не відповідає дійсності. Просить не позбавляти її батьківських прав, вважає, що свої обов'язки виконувала.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що у травні 2017 до Ізмаїльської районної державної адміністрації звернулась громадянка ОСОБА_5 із заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.н. Заяву було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Остання надає сину грошову допомогу, від сина не відмовляється, від обов'язків своїх не відхиляється, бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні. ОСОБА_1 пояснив членам комісії, що однією з причин позбавлення матері батьківських прав є отримання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, завдяки чому він зможе безкоштовно навчатися у вищому навчальному закладі та отримувати державні виплати, призначені для дітей відповідної категорії. Діти не могли пояснити, що їх сварили. Те, що їх примушували навчатися, прибирати вдома, сварили за пізні гуляння, не є невиконанням батьківських обов'язків та не виходить за рамки загальновизнаних норм моралі та виховання.

У судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_5 (бабуся позивача), ОСОБА_7 (односельчанка, однокласниця відповідачки), ОСОБА_8 (співмешканець бабусі позивача), ОСОБА_6 (сестра позивача та донька відповідачки), які зазначили, що ОСОБА_1 3 роки проживає в родині бабусі, мати його не відвідує, в школу на зібрання не приходить, по медичним закладам з дитиною не ходить, не цікавиться життям та успіхами дитини. Діти прийшли до бабусі тому, що сказали, що їх кривдять в родині матері. Вітчим часто лається та грубо себе поводить. Мати не допомагає дітям, лише передає належну від держави допомогу по втраті годувальника, та ще небагато грошей колись давала. Діти ходили неохайно одягнені до переїзду до бабусі. Мати приходила лише один раз до будинку бабусі. Особисто свідки не бачили побиття та грубого поводження із матері та вітчима із позивачем, лише зі слів. Вдома дітям нічого не дозволяли робити. Бабуся також зазначила, що їй важко дітей утримувати фінансово, та для повноцінної участі у захисті та реалізації прав позивача необхідно позбавити мати батьківських прав. Багато де потрібні заяви матері для вирішення питань особистого дитят позивача. Коли у позивача були проблеми із міліцією, то мати ходила до суду й міліції за нього. Під час проживання у матері позивач був хворобливою дитиною із-за поганого догляду за ним. Свідок ОСОБА_6 наголосила, що дійсно вітчим постійно грубо з нею та братом поводився, сварився, тому вони й убігали з дому. Мати не завжди встигала приготувати їжу, та вони з братом інколи пропускали прийоми їжі. Одяг та шкільні приналежності були у них з братом. Сестра позивача зазначила, що не пам'ятає за що їх сварив вітчим, один раз сварив за те, що розбила тарілку. Один раз мати приходила до них та просила позивача повернутися до дому. Приходила приносила солодощі, однак ці солодощі їх не потрібні від неї. Діти не бажають повертатися до матері.

У судовому засіданні був, також, допитаний у якості свідка ОСОБА_9 (сільський голова с. Першотравневе), який зазначив, що відповідачка характеризується позитивно, бажає виховувати сина. Зазначив, що підстав для подання такого позову позивач не мав. У відносини між дітьми та матір'ю втручалася бабуся, чим наколювала обстановку. Через особисті проблеми батьків діти отримали вседозволеність та потім не слухалися батьків та робили, що бажали. Позивач говорив голові, що легше йому було б навчатися в Одесі, якщо б він був сиротою, щоб навчатися безкоштовно. Родина нормальна, благополучна. Вітчим завжди працює, ніхто не зловживає алкогольними напоями. Мати ніколи грубо з дітьми не поводилася. Однак вбачається, що син сторониться від спілкування з мамою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.2001р., виданого Першотравневою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого у червні 2001р. відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15.07.2015р. батько позивача ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно довідки виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №685 від 26.06.2017 ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1, а фактично проживає АДРЕСА_2, у бабусі ОСОБА_5.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 17.01.2015 бабуся ОСОБА_4 більше двох років утримає двох малолітніх онуків: ОСОБА_1, ОСОБА_6. Допомогу від матері діти отримують дуже рідко. Вони проживають у бабусі з власної ініціативи, не знайшли спільну мову з вітчимом.

Згідно характеристики на ОСОБА_1, виданої Першотравневою ЗОШ, з грудня 2015 учень проживає у бабусі, мати ні разу не відвідувала школу, не приходила на батьківські збори, не цікавилася успіхами сина.

08.07.2016 ОСОБА_1 звернувся до органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у його відношенні.

Згідно інформації Коледжу промислової автоматики та інформаційних технологій Одеської національної академії №Т2/01-08 від 26.01.2018 ОСОБА_1 - студент 1 курсу денної форми навчання групи КП-171 Коледжу промислової автоматики та інформаційних технологій Одеської національної академії за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення», неповнолітній, який не має повної загальної середньої освіти та навчався за кошти фізичної особи, відрахований з КПАІТ ОНАХТ за власним бажанням з 22.12.2017р.

13.02.2017р. сільським головою Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області проведено бесіду з батьками ОСОБА_1, ОСОБА_6 - ОСОБА_2, вітчимом ОСОБА_12, в ході якої попереджено ОСОБА_2 про виконання батьківських обов'язків, вказаних ст.ст. 150, 155, 164 СК України.

11.01.2018р. сільським головою Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області було проведено бесіду з матір'ю ОСОБА_1, ОСОБА_6 - ОСОБА_2, в ході якої ОСОБА_2 заявила про передачу щомісячно у присутності представника сільської ради грошової допомоги дітям.

Згідно розписок за період з грудня 2017 по жовтень 2018р.р., від 13.02.2017р., 15.06.2017р., 12.08.2017р. ОСОБА_2 надавала дітям грошові кошти («дитячі виплати»).

Згідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Першотравневе за №178, ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 26.03.2018 на амбулаторний прийом та плановий медичний огляд дитини проходив самостійно чи з бабусею ОСОБА_5

Висновком органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації №01/01-25/2201 від 29.10.2018 визначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_1

Як вбачається із матеріалів справи неповнолітній ОСОБА_1 з 2015р. проживає з бабусею ОСОБА_5 за власним бажанням.

Що стосується посилання позивача на п.2 ч.1 ст.164 СК України, суд зазначає наступне.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п.15, 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Доказів наявності таких обставин суду не надано.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не буде відповідати його меті - захисту інтересів дитини, та стимулюванню батьків щодо належного виконання ними своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За таких обставин, суд вважає, що суду не доведено наявність підстав, визначених ч.1 ст.164 СК України для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Як встановлено судом, мати має бажання спілкуватися та виховувати дитину, пропонувала сину повернутися до дому, передавала сину певні кошти та подарунки, не є байдужою до сина, важко переживає розлад у стосунках із дитиною. Обставини, на які посилається позивач й зазначають свідки не свідчать про повне невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків, та відповідно про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.

При цьому, судом встановлено, що відповідач дійсно не в повному обсязі виконує свої обов'язки, як того потребує дитина, мало уваги приділяє вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоров'ям, не проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Враховуючи викладене суд вбачає наявність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Факти зловживання відповідачкою спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти її аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дітей, судом не встановлено.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Поданий третьою особою висновок є достатньо обґрунтованим та не вказані передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів.

При розгляді матеріалів справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В зв'язку з тим, що в судовому засіданні відповідач визнала, що не у повному обсязі як хотіла б займається вихованням та утриманням сина належним чином, шкодує про це. Вказана позиція відповідача та його дійсне прагнення займатися вихованням і утриманням дитини свідчить про те, що мати не втратила інтерес до дитини, бажає її виховувати і утримувати. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 може вплинути на інтереси дитини з негативної сторони.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що відібрання дітей, чи позбавлення батьківських прав відносно дітей за умов недостатності підстав для цього може становити порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на повагу до приватного і сімейного життя).

У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…».

Також зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків повністю і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав

Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що мати розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Більше того, суд також вважає, що обставиною, яка потребує врахуванню при винесенні рішення є те, що відповідач постійно з'являлась на судові засідання та категорично заперечувала щодо позбавлення батьківських прав.

Також, суд зазначає, що незважаючи на посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, будь-яких матеріалів щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей» в підтвердження зазначеного не складалося, докази зворотного суду не надано.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідачка винна в тому, що не приділяє достатньої уваги догляду та вихованню сина, але в зв'язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх вчинків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав, та попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання сина, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_4), третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр.Суворова, 62, Код ) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Покласти на органи опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо виховання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2018р.

Суддя: А.С. Адамов