ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Херсон

справа: 766/16022/18

провадження: 22-ц/819/57/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач) Приходько Л.А.

суддів: Вейтас І.В.,

Кутурланової О.В.,

секретар Кутузова А.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_2,

заінтересована особа - старший державний виконавець Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року у складі судді Хайдарової І.О.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Яндра Т.А., винесену 06 серпня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № ВП56922335 щодо примусового виконання постанови ГУ Держпраці у Херсонській області №ХС1647/498/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, виданої 25 травня 2018 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави штрафу у розмірі 335070 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, керувався тим, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_2 оскаржує рішення державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), а саме постанови №ХС1647/498/АВ/П/ПТ/ТД-ФС виданої 25.05.2018 року ГУ Держпраці у Херсонській області, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави штрафу у розмірі -335070 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити на для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 5 КАС України, право на звернення до адміністративного суду мають особи, права яких порушено в сфері публічно-правових відносин суб'єктом власних повноважень. Звернення до адміністративного суду є зверненням за захистом свого порушеного права. У випадку, коли спір виник з приводу відкриття виконавчого провадження, коли воно ще не розпочато і державний виконавець не вчиняв будь-яких дій, не може йти мова про порушення прав боржника. А отже оскарження процесуальних питань щодо здійснення виконавчого провадження за рішенням посадових осіб, як такі що не порушують права особи не розглядаються адміністративними судами.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджа розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Такий висновок підтверджений у ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи ДВС розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи ДВС чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.541 ЦПК України).

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(п.7 ст. 4 КАС України)

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншими суб'єктами при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

У даній справі ОСОБА_2 звернулась зі скаргою на постанову державного виконавця Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Яндра Т.А., про відкриття виконавчого провадження від 06 серпня 2018 року № ВП56922335 про примусове виконання постанови №ХС1647/498/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, виданої 25 травня 2018 року ГУ Держпраці у Херсонській області про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь держави штрафу у розмірі 335070 грн(а.с.6-7).

Тобто в цьому випадку ОСОБА_2 оскаржила дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а постанови, виданої іншим органом, а саме Головного управління держпраці у Херсонській області.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» установлено що оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) здійснюється шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про неможливість розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Яндра Т.А. в порядку цивільного судочинства та про підсудність зазначеної справи адміністративному суду.

З матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.В. Кутурланова