АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/401/18 Справа № 199/1663/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 У вказаному будинку на даний час зареєстрована колишня дружина сина позивача - ОСОБА_2, яка не проживає там з грудня 2014 року. Відповідач виїхала з будинку, у зв'язку з розірванням шлюбу з сином позивача, проживати за іншою адресою, її особистих речей в будинку немає, до цього часу в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялась. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 (а.с. 40-42).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 рокупозов задоволено, визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1; стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою на аркуші справи 105.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, підстав позову, доводів апеляційної скарги, колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу на праві власності належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2007 року серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3883 від 20.11.2007 року (а.с. 5).

Згідно копії довідки №175466, виданої квартальним комітетом №18 Амур-Нижньодніпровської районної ради 11.01.2018 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка ОСОБА_3, ОСОБА_4 (син), відповідачка ОСОБА_2 (невістка) та ОСОБА_4 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідач вселилась та була зареєстрована у якості проживаючої в будинку АДРЕСА_1 у якості члена сім»ї власника ОСОБА_3, у зв»язку з реєстрацією у 2002 році шлюбу з сином власника ОСОБА_4

Місцевим судом також встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою з грудня 2014 року, що підтверджується розпискою про непроживання від 24.05.2017 року, складеною сусідами будинку № АДРЕСА_1, завіреною квартальним комітетом №18 Амур-Нижньодніпровського району (а.с. 48).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року у цивільній справі №199/7720/14-ц позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 01 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом №999; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 49).

Також встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року у цивільній справі №199/4118/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 02 червня 2015 року і до повноліття дитини; стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок (а.с. 74).

Судом апеляційної інстанції оглянуто матеріал ЖЄО №17002 АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, розпочатий 04.12.2014 року за фактом звернення ОСОБА_2.

Зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зареєстрованого 04.12.2014 року за №16894, що міститься в матеріалах ЖЄО №17002, вбачається, що відповідач просить правоохоронні органи вжити заходи до її колишнього чоловіка ОСОБА_4, який виганяє її з будинку по АДРЕСА_1, скандалить та свариться; проживають спільно, останній конфлікт був 29.11.2014 року за адресою по АДРЕСА_1.

Як вбачається з письмових пояснень, наданих відповідачкою начальнику АНД РВ ДМУ, після розірванню шлюбу колишній чоловік ОСОБА_4 переніс її речі в іншу кімнату та виганяє її з будинку; відповідачка просила захистити її від морального та фізичного тиску чоловіка та його матері.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, з часу ухвалення судового рішення від 24 листопада 2014 року про розірвання шлюбу відповідачки та ОСОБА_4, між сторонами справи склались вкрай неприязні стосунки. У зв»язку з наявним конфліктом та сварками з грудня 2014 року відповідачка, разом з малолітнім сином, вимушено припинила проживання в будинку свекрухи по АДРЕСА_1; до цього часу відносини між сторонами на краще не змінились. Зазначені факти підтверджуються наведеними вище письмовими доказами.

Виходячи з викладеного, встановивши наявність між сторонами вкрай неприязних стосунків та конфліктів, у зв»язку з чим існують перешкоди для користування відповідачкою житловим приміщенням у будинку позивачки по АДРЕСА_1, - колегія дійшла висновку про наявність поважних причин непроживання відповідачки у вказаному житловому приміщенні понад один рік та, у зв»язку з цим, необхідність відмови у задоволенні позову, що заявлений з підстав ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, не перевірив наявність/відсутність поважних причин непроживання відповідачки у будинку, який належить позивачці, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого останньою судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 704 грн. 00 коп. (а.с. 70-а).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, підстав позову, доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді