Справа №467/807/17 28.03.2018
Провадження №22-ц/784/443/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 467/807/17
Провадження № 22-ц/784/443/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року, постановлене під головуванням судді Кірімової О.М. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 15.02.2011 року в м. Южноукраїнськ Миколаївської області він придбав у ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Benz, модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_1 за 39750 грн., що станом на дату продажу було еквівалентно 5000 доларів США. Договір купівлі-продажу автомобіля вони письмово не оформляли, оскільки на той момент не мали матеріальної можливості для оплати послуг нотаріуса та сплати усіх необхідних платежів. Між тим, ОСОБА_2 власноручно написав йому розписку про отримання грошових коштів за продаж автомобіля та передав йому технічний паспорт на автомобіль. Отже, на виконання умов договору, він передав грошові кошти відповідачу, а останній в свою чергу передав йому автомобіль. 15.02.2011 р. відповідач надав йому нотаріальну довіреність на право користування вищезазначеним автомобілем, яка була дійсна до 15.02.2014 р. включно. З того часу, як сплинув строк довіреності, спірним автомобілем він майже не користувався, оскільки в цьому не було потреби. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати правочин купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz, модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 15.02.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним, та визнати за ним право власності на зазначений автомобіль з 15.02.2011 р.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновку суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦПК України діючої редакції.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст.263 ЦПК України діючої редакції).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст. 264 ЦПК України діючої редакції).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Mercedes-Benz модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого 21 грудня 2010 року Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області. 15 лютого 2011 року ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довіреність на користування та розпорядження (вчиняти від його імені правочини у тому числі купівлі-продажу, користування вказаного транспортного засобу, орендою, позичкою, міною, страхування, передачі за довіреністю) належним йому на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) серії НОМЕР_4, виданого 21 грудня 2010 року Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області, автомобілем марки Mercedes-Benz, модель 311 CDI, 2002 року випуску, легковий вантажопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до копії розписки від 15 лютого 2011 року, складеної ОСОБА_2, останній отримав кошти у розмірі 39 750 грн. від ОСОБА_1 в рахунок продажу автомобіля.

Крім того, приймаючи рішення по справі, судом було враховано також те, що правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, суд вважав, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Крім цього, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 п.п. 7, 8 Правил реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстрації документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Щодо сутності та правової природи загальноцивільного представництва, то воно регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказане вище узгоджується із правовим висновком, який міститься в постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Вимоги позову про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, за яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Як видно із матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та не зареєстрований за позивачем, а відтак, позивач не набув право власності на автомобіль на підставах, передбачених чинним законодавством України, а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі відповідає як обставинам по справі та законодавству, зазначеному в тексті рішення, так і іншим положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, згідно п.3 частини першої статті 208 ЦК України правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, повинні вчинятися у письмовій формі, чого сторонами зроблено не було. Розписка про отримання коштів за продаж автомобілю та довіреність на розпорядження даним автомобілем, яка видана не тільки позивачу, а й іншій особі, не є письмовим договором купівлі - продажу спірного автомобіля у розумінні ст. 208 ЦК України.

Крім того, ст. 220 ЦК України, необхідністю застосування якої до правовідносин сторін позивач обґрунтовував позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ним та відповідачем, передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо ж сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тобто, згідно зі ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному посвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми і одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору.

Для договорів про купівлю-продажу автомобіля таке оформлення не є обов'язковим, так як оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися також в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС та на товарних біржах, а тому положення ст. 220 ЦК України не поширюються на спірні відносини.

Отже, визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України та права власності на нього не є належним способом захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що 15 лютого 2011р. позивач фактично купив у відповідача спірний автомобіль, а договір нотаріально не був посвідчений тільки через відсутність коштів на це, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, так як суд дав їм належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням викладеного також не впливають на правильність висновків суду та їх не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375,381,382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року