Справа №442/191/18
Провадження №2/442/656/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу № 442/191/18 провадження 2/442/656/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Броницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на три земельні ділянки, розташовані на території Броницької сільської ради після смерті ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6.

В обґрунтування позову покликається на те, що за життя ОСОБА_6 належав на праві приватної власності будинок, що розташований за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Брониця, вул. Гагаріна, 33, де вона постійно проживала до дня смерті, та разом з нею за вказаною адресою проживала також ОСОБА_2 (Позивачка). Крім цього ОСОБА_6 була власницею земельної ділянки загальною площею 2,58 га, розташованої на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області. 01 липня 1997 року ОСОБА_6 було складено заповіт, яким ? належного їй житлового будинку і всього майна, що їй належало на праві власності вона заповіла ОСОБА_7, а іншу 1/2 частину житлового будинку і всього майна, що їй належить заповіла ОСОБА_2 (Позивачка). 18 травня 2000 року ОСОБА_6 померла. ОСОБА_8 був чоловіком позивачки. За життя ОСОБА_8 належали на праві приватної власності земельні ділянки площею 2,2415 га, кадастровий номер :04:000:0173, земельна ділянка площею 0,2159 га, кадастровий номер :03:000:0169. ОСОБА_8 до дня смерті проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 29 березня 2010 року помер ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_9 та їх сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які відмовляються від отримання належної їм частки спадщини від батька. Однак у позивачки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на дане майно, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звертається до суду з даним позовом.

В підготовче судове засідання позивачка та її представник не зявилися, подали суду заяву, в якій просять справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не зявилися, подали суду заяву про проведення судового розгляду без їх участі, позов визнали, просили такий задоволити.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з положеннями ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Аналогічні положення передбачені в частині 3, 4 ст.1268 ЦК України, а саме, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з копії заповіту, складеного 01 липня 1997 року, ОСОБА_6 ? частину житлового будинку, що знаходиться в с. Брониця Дрогобицького району Львівської області, і всього майна, що їй належало на праві власності, заповіла ОСОБА_7, а іншу 1/2 частину житлового будинку і всього майна, що їй належить, заповіла ОСОБА_2 (далі - Позивачка). Цей заповіт було посвідчено секретарем виконкому Броницької сільської ради ОСОБА_11 ( а/с 15).

ОСОБА_6 належав на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Брониця, вул. Гагаріна, 33. Крім цього ОСОБА_6 була власницею земельної ділянки загальною площею 2,58 га, розташованої на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що підтверджується сертифікатом на право власності на землю (середню земельну, частку) серії ЛВ №124290 (а/с 17).

ОСОБА_6 постійно проживала до дня смерті з ОСОБА_2, що стверджується довідкою Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 691 від 19.11.2013 року (а/с 16).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №177404, виданого виконавчим комітетом Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 9 18 травня 2000 року ОСОБА_6 померла (а/с 37) .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на спадкове майно не отримала, проте прийняла спадщину в силу того, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном і проживала зі спадкодавцем ОСОБА_6, що узгоджується з положеннями ст.549 ЦК УРСР ( який діяв на час виникнення правовідносин).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії VI- УР № 340181 ОСОБА_8 був чоловіком позивачки (а/с 7).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-СЕ №212842, виданого виконавчим комітетом Броницької сільської ради Дрогобицького району, Львівської області, 29 березня 2010 року ОСОБА_8 помер (а/с 18).

За життя ОСОБА_8 належали на праві приватної власності земельні ділянки , розташовані на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №537329 та Серії ЯЕ №537166 (а/с 19-20), а саме: земельна ділянка площею 2,2415 га, кадастровий номер :04:000:0173, цільове призначення - ведення товарною сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка площею 0,2159 га, кадастровий номер :03:000:0169, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно довідки, виданої Броницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області №692 від 19.11.2013 року, ОСОБА_8 до дня смерті проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 та вели спільне господарство за адресою: с Брониця, вул Гагаріна, 33 Дрогобицького району Львівської області (а/с 21).

Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_9 та їх сини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/с 8, 11). Однак останні відмовляються від отримання належної їм частки спадщини після смерті батька, про що свідчать заяви останніх.

Таким чином суд вважає доведеним факт, що позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка на земельні ділянки, однак право власності на них зареєстровано не було через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на дане майно, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього ж Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст.ст.81, 131 Земельного кодексу України зазначається, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі і в порядку спадкування.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

З матеріалів справи встановлено, що після смерті спадкодавиці ОСОБА_6 відкрилася спадщина, позивачка є спадкоємцем за заповітом, та після смерті спадкодавця ОСОБА_8, є єдиним спадкоємцем за законом, однак оформити своїх спадкових прав в передбаченому законом порядку не може, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Таким чином, оскільки встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом, але з наведених вище причин не може оформити право власності на вказане майно, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті спадкодавців

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,, ст.ст. 11, 15, 16, 182, 392, 1296, 1297 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, розташовану на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2415 га, кадастровий номер :04:000:0173 в поряду спадкування після смерті ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, розташовану на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2159 га, кадастровий номер :03:000:0169 в поряду спадкування після смерті ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, розташовану на території Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,58 га в поряду спадкування після смерті ОСОБА_6.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нагірна О.Б.