Справа № 740/1783/17
Провадження № 2/740/97/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

представника відповідача-Криган А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 29807 грн. 97 коп заборгованості за кредитним договором б/н від 24 жовтня 2011 року, з якої: 1824 грн. 17 коп заборгованості за кредитом, 22748 грн. 18 коп заборгованості за процентами, 3340 грн. пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1395 грн. 62 коп штрафу (процентна складова). Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідач відповідно до даного кредитного договору, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг та ОСОБА_2, отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

В запереченнях представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що факт підписання кредитного договору не підтверджений оригінальним примірником даного договору, який на звернення відповідача позивачем не наданий, не підтверджене у встановленому порядку отримання відповідачем кредитної картки та кредитних коштів, кредитний ліміт в заяві зазначений на рівні 0 грн..

В поясненнях від 16 грудня 2017 року представник позивача ОСОБА_4 зазначає про отримання відповідачем 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кридитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; відповідачу було відкрито картковий рахунок №573230, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач, факт укладення кредитного договору підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копіями сторінок паспорта відповідача, випискою по рахунку, фото клієнта з карткою.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, відповідно до клопотання до позовної заяви підтримує позов, просить розглянути справу за відсутності, відповідно до клопотання від 15 січня 2018 року представник позивача ОСОБА_6 просить розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому заісданні позов не визнав, пояснивши, що позивач підписував заяву на отримання банківських послуг, інші документи не підписував, кошти від банку не отримував, кредитний договір є «…вигаданим…».

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, обов»язок їх доказування та подання визначені ст.ст.13, 76-82 ЦПК України, згідно даних приписів доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно копії Анкети-Заяви від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім»я платіжну картку кредитку «Універсальна», бажаний кредитний ліміт «…0…», заявник погодився, що дана Заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також ОСОБА_2, становить договір про надання банківських послуг, дана заява підписана відповідачем, про що заперечення представника відповідача в судовому засіданні відсутні.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно вищезазначеної Заяви від 20 жовтня 2011 року Заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також ОСОБА_2, становить договір про надання банківських послуг, при цьому позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання відповідачем, як позичальником, Пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, ОСОБА_2, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг, при цьому позивач зазначає про кредитний договір від 24 жовтня 2011 року.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, позивачем не надані докази щодо ознайомлення відповідача та підпису Пам'ятки клієнта та ОСОБА_2, не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила, Пам»ятка клієнта та ОСОБА_2 розумів відповідач, підписуючи заяву від 20 жовтня 2011 року, також не надані такі докази і щодо довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду».

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин позивачем не доведено, що під час підписання заяви від 20 жовтня 2011 року відповідач був ознайомлений саме з цими Пам»яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, та Тарифами. Крім цього, долучені до матеріалів справи витяг з Умов та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15.

Крім того, у правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто Верховний суд України у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 суд при вирішенні справи повинен встановити наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували,що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також позивачем не надано доказів щодо видачі відповідачу відповідної картки згідно заяви від 20 жовтня 2011 року, її типу та строку дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством; учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу; учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення; якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Додані позивачем копії: анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витягу із умов та правил,- не містять відповідних відомостей щодо дати їх засвідчення; виписка за період з 01 жовтня 2011 року по 16 грудня 2017 року, зображення особи із карткою, довідка про зміну умов кредитування, строк дії картки 07/21,-не містять відомостей про особу, яка їх надала, дати, підпису, засвідчення у встановленому порядку.

При цьому матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 29807 грн. 97 коп, враховуючи що, як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 2000 грн., при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір бажаного кредитного ліміту визначено у розмірі 0 грн., також не надано доказів на підтвердження правомірності зміни умов кредитування позивачем.

Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 24 жовтня 2011 року (при наявності заяви відповідача від 20 жовтня 2011 року) не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Однак розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи дане клопотання особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Із врахуванням доказів, які надані сторонами, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом виконаний обов»язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити повністю.

Учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно видати копії скороченого рішення після його проголошення.

Копії повного рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення складене 09 лютого 2018 року.