Справа № 702/352/18
Провадження № 2/702/182/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

09 листопада 2018 року місто Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_1

позивача : ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 : не з»явилась

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача на його користь 31 637 гривень.

Заявлена вимога мотивована тим, що 28 липня 2017 року на виконання умов договору позики, який укладений між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 30 000 гривень строком до 01 січня 2018 року, які остання зобовязалась повернути вчиненими щомісячними платежами - 2000,0 грн до 28.08.2017, 2000 грн до 28.09.2017, 2000 грн до 28.10.2017, 2000 грн до 28.11.2017 та 22000 грн до 01.01.2018.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань просив стягнути на його користь 30 000 грн заборгованих коштів, 3% річних в розмірі 365 грн та 1272 грн втрат від інфляції, судовий збір.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Заперечень проти позову не висловила і відзиву до суду не надала.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами.

09 листопада 2018 року, відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У судовому засіданні позивач заявлену вимогу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених у позові та пояснив, що згідно договору позики він позичив відповідачу кошти в сумі 30000 грн. Вони домовилися про повернення суми позики по 2000 грн щомісячно до 01.01.2018, а в січні 2018 решту суми 22000 грн. В зв»язку зі скрутним матеріальним положенням відповідача, він погодився на повернення всієї суми позики одномоментним платежем в січні 2018 року. Спочатку відповідач відповідала на його телефонні дзвінки, а в січні 2018 року припинила з ним спілкування. В зв»язку з цим він вимушений звернутися в суд з позовом.

Заслухавши позивача, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Досліджений судом оригінал договору позики підтверджує, що 28 липня 2017 року у місті Черкаси між позивачем та відповідачем укладено угоду, за умовами якої позикодавець ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_3 прийняла грошові кошти в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок строком до першого січня дві тисячі вісімнадцятого року на умовах, що визначені договором.

Згідно з пунктом 4 договору позики отримані гроші відповідач зобовязувалась повернути щомісячними платежами - 2000 грн до 28 серпня 2017 року, 2000 грн до 28 вересня 2017 року, 2000 грн до 28 жовтня 2017 року, 2000 грн до 28 листопада 2017 року та однією сумою 22000 грн до 01 січня 2018 року ( а.с. 112).

Факт одержання 30000 (тридцяти тисяч) гривень на виконання договору позики підтверджується заявою відповідача від 28 липня 2017 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 111).

Підтвердженням виконання всіх умов договору до проведення повного розрахунку є передача позивачем відповідачу оригіналів договору та заяви про отримання коштів (п.6 Договору).

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо повернення отриманої в борг суми позики не надано, суд констатує наявність права позивача на звернення до суду з вимогою про її стягнення за правилами позовного провадження.

Стаття 526 ЦК України унормовує, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ураховуючи, що своїх зобовязань по поверненню грошових коштів у розмірі 30 000 грн ОСОБА_3 не виконала, вимога про їх стягнення підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Позивач просить захистити своє порушене право в період з 28 серпня 2017 року по 07 травня 2018 року з урахуванням визначеного умовами Договору позики порядку повернення позичених коштів - 2000 грн до 28 серпня 2017 року, 2000 грн до 28 вересня 2017 року, 2000 грн до 28 жовтня 2017 року, 2000 грн до 28 листопада 2017 року та однією сумою 22000 грн до 01 січня 2018 року.

Оскільки відповідач повинна була виконувати зобов'язання періодичними платежами до 28 серпня 2017 року, 28 вересня 2017 року, 28 жовтня 2017 року, 28 листопада 2017 року та до 01 січня 2018 року, тому суд дійшов висновку, що період з якого необхідно задовольнити вимоги стягнення індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми розпочинається з 29 серпня 2017 року, 29 вересня 2017 року, 29 жовтня 2017 року, 29 листопада 2017 року та з 02 січня 2018 року, оскільки саме із вказаного часу зобов'язання вважається невиконане.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних в сумі 365 грн 00 коп, виходячи з такого розрахунку: 2000 грн (борг)х31(кількість днів прострочення платежу з 28.08.2017 по 27.09.2017)х3%/100%/365 днів =5 грн; 4000 грн (борг)х30(кількість днів прострочення платежу з 28.09.2017 по 27.10.2017)х3%/100%/365 днів =10 грн; 6000 грн (борг)х31(кількість днів простроченн платежу з 28.10.2017 по 27.11.2017)х3%/100%/365 днів =15 грн; 8000 грн (борг)х30(кількість днів прострочення платежу з 28.11.2017 по 31.12.2017)х3%/100%/365 днів =22 грн; 30000 грн (борг)х127(кількість днів прострочення з 01.01.2018 по 07.05.2018)х3%/100%/365 днів =313 грн.

При визначенні розміру втрат від інфляції, суд враховує встановлений Національним банком України індекс інфляції, за кожен місяць періоду заборгованості з серпня 2017 року по травень 2018 року.

Так, у зазначений період НБУ встановлював такі індекси інфляції: серпень 2017 року -99,9, вересень 2017 року 102,0, жовтень 2017 року 101,2, листопад 2017 року 100,9, грудень 2017 року 101,0, січень 2018 року 101,5, лютий 2018 100,9, березень 2018 року 101,1, квітень 2018 року 100,8, травень 2018 року 100,0.

За період розрахунку з 29.08.2017 по 07.05.2018 боргу в 2000 грн інфляційне збільшення складає 174,03 грн; за період розрахунку з 29.09.2017 по 07.05.2018 176,21 грн; за період розрахунку з 29.10.2017 по 07.05.2018 133,54 грн; за період розрахунку з 29.11.2017 по 07.05.2018 108,24 грн. Інфляційне збільшення боргу в розмірі 22 000 грн за період з 02.01.2018 по 07.05.2018 складає 961,04 грн.

Тому, враховуючи індекс інфляції, встановлений НБУ за кожен місяць прострочення повернення суми боргу, до стягнення підлягає індекс інфляції в розмірі 1553,06 грн.

Згідно розрахунку позивача загальна сума до стягнення по нарахуванню індексу інфляції складає 1272 гривень.

Оскільки позивачем не подано заяву про уточнення або збільшення позовних вимог в частині стягнення суми втрат від інфляції за час прострочення заборгованості, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення суми втрат від інфляції за час прострочення заборгованості в розмірі 1272 гривні, яка заявлена позивачем в позовній заяві.

Отже, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача 30000 грн боргу за договором позики, 3% річних за час прострочення виконання боргового зобов'язання в сумі 365 грн та індекс інфляції в розмірі 1272 грн, а всього 31 637 грн.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-289, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30000 (тридцять тисяч) гривень боргу за договором позики, 3% річних за час прострочення виконання боргового зобов'язання в сумі 365 (триста шістдесят п"ять) грн 00 коп та індекс інфляції в розмірі 1272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн 00 коп, а всього 31637 (тридцять одну тисячу шістсот тридцять сім) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в Апеляційний суд Черкаської області через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НС № 135161 виданий 11.06.1996 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2 паспорт серії НЕ № 781094, виданий 03.09.2016 року Монастирищенським РС УДМС України в Черкаській області, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя: Н. В. Мазай