Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 679/1395/15-ц

провадження № 61-8400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року в складі суддів: Ярмолюка О. І., Спірідонової Т. В., Федорової Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2005 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) та акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», укладено договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 січня 2009 року визнано недійсним вказаний вище договір оренди та зобов'язано банк звільнити займане приміщення. Після звільнення банком приміщення в останньому залишились кондиціонер та сейф, оскільки для перевезення в інше місце вказаного майна необхідно було здійснити його демонтаж із застосуванням спеціальних засобів. Через декілька днів банк повернувся в раніше орендоване ним приміщення з метою вивезення вищевказаного майна, але останнього там не було.

ФОП ОСОБА_3 повідомила, що майно вивезено ОСОБА_2 та передано на відповідальне зберігання іншій особі. Рішенням господарського суду, яке має преюдиційне значення для вирішення цієї справи, встановлено, що саме ОСОБА_2 вивіз з орендованого приміщення спірні сейф і кондиціонер. ОСОБА_2 відмовляється повернути ПАТ КБ «Правекс-Банк» вказане вище майно.

На підставі викладеного ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило зобов'язати ОСОБА_2 повернути банку сейф CL V.100.K.K. та кондиціонер Dekker DSH 195 RIL Lux або відшкодувати вартість вказано майна у розмірі 17 868 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ПАТ КБ «Правекс-Банк» про відшкодування витрат на зберігання майна.

Позовна заява мотивована тим, що після звільнення банком у липні

2009 року орендованого приміщення АДРЕСА_1 яке належало йому та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, працівники ПАТ КБ «Правекс-Банк» залишили у ньому сейф. 15 липня 2009 року між позивачем і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) укладено договір про відповідальне зберігання майна, за умовами якого ОСОБА_2 передав ФОП ОСОБА_4 сейф на зберігання за плату в розмірі 150 грн на місяць. У період з 15 липня 2009 року до 01 грудня 2015 року

ФОП ОСОБА_4 зберігав сейф, який банк відмовлявся забрати, внаслідок чого ОСОБА_2 поніс витрати у розмірі 11 475 грн, перерахувавши ці кошти на банківський рахунок зберігача.

На підставі викладеного ОСОБА_2, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» 11 475 грн витрат на зберігання майна та 114,75 грн витрат на оплату комісії за послуги банку щодо перерахування коштів та судові витрати.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 жовтня 2015 року вказані вище позови об'єднано в одне провадження.

22 лютого 2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» подав заяву, в якій просив позов банку залишити без розгляду, оскільки останній отримав майно, яке було предметом позовних вимог.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 лютого 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» залишено без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на збереження сейфа у розмірі 11 475 грн, судовий збір у розмірі 482,33 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 277 грн, а всього - 14 234,33 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 як добросовісний набувач сейфа вправі вимагати від його власника відшкодування витрат на зберігання майна.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення витрат на зберігання майна та судових витрат, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення 11 475 грн витрат на зберігання майна відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 535,92 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що сейф належав ПАТ КБ «Правекс-Банк»на праві власності, не маючи з останнім правовідносин щодо оренди, вивіз сейф з орендованого приміщення, не повідомив відповідача про місце знаходження спірного майна та незаконно утримував його. ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем сейфа. Неправомірність дій ОСОБА_2 змусила ПАТ КБ «Правекс-Банк»у липні 2009 року звернутися до правоохоронних органів, а у 2012 році - до господарського суду з вимогами про повернення майна. Між сторонами не виникли правовідносини зі зберігання майна, а витрати ОСОБА_2 на зберігання сейфа не відносяться до таких, які були необхідними для збереження нормального стану майна, з урахуванням його зношеності, отже, відсутні підстави для відшкодування позивачу цих витрат.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «Правекс-Банк», звільнивши орендоване приміщення, залишив сейф, тому позивач змушений був за власний кошт передати це майно на зберігання третім особам. Крім того, банк не звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення спірного майна.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ОСОБА_2 без жодних правових підстав, незаконно розпорядився належним банку майном. Правочинів, які зумовили б виникнення у ОСОБА_2 майнових прав на належний банку сейф, між сторонами укладено не було. Банк не мав наміру передавати сейф на зберігання третім особам, тому укладення ОСОБА_2 договору на зберігання цього сейфу без відома власника суперечить нормам цивільного законодавства.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що за договором оренди від 21 грудня 2005 року АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк»,орендувало у ФОП ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 В указаному приміщенні, в якому банк здійснював свою діяльність, останнім було встановлено сейф та кондиціонер.

Нетішинський міський суд Хмельницької області рішенням від 15 січня 2009 року визнав вказаний вище договір оренди недійсним і зобов'язав відповідача звільнити займане приміщення.

Установлено, що 23 червня 2009 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звільнило орендоване приміщення, однак сейф та кондиціонер для їх демонтажу потребували спеціальних засобів, тому в день звільнення приміщення від іншого майна вивезені не були.

Через декілька днів ФОПОСОБА_3 повідомила банк, що сейф демонтував ОСОБА_2 та вивіз в інше місце.

15 липня 2009 року ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_4 уклали договір про відповідальне зберігання спірного майна, за умовами якого позивач передав на зберігання сейф за плату в розмірі 150 грн на місяць. 04 грудня 2015 року ОСОБА_2 перерахував на банківський рахунок ФОП ОСОБА_4 плату за вищевказаним договором у розмірі 11 475 грн та забрав сейф, який продовжив зберігати у себе в автомобілі.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України).

Установлено, що відповідно до накладних, рахунків, відомості про передачу майна в експлуатацію банк є власником спірних сейфа та кондиціонера.

Між сторонами не було укладено договору зберігання чи утримання спірного сейфа.

ПАТ КБ «Правекс-Банк» у липні 2009 року звернулося до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_2, а у 2012 році - до господарського суду з вимогами про повернення майна.

Постановою від 24 липня 2009 року відмовлено у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 за фактом незаконного заволодіння спірним сейфом. Однак вказаною поставною встановлено, що сейф вивіз саме ОСОБА_2

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03 липня

2012 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ФОП ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки саме ОСОБА_2 як співвласник приміщення отримав доступ до об'єкта нерухомості, орендарем якого був позивач, та вивіз з цього приміщення сейф без згоди власника вказаного майна.

На підставі вищевказаних обставин справи апеляційний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем, оскільки отримав указане майно від своєї дружини ФОП ОСОБА_3, яке залишилось у неї після звільнення приміщення банком у зв'язку визнанням недійсним договору оренди та без достатніх правових підстав розпорядився вказаним майном на свій розсуд, уклавши договір зберігання майна з іншою особою.

22 лютого 2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 передав ПАТ КБ «Правекс-Банк»сейф, однак вимагав відшкодування на свою користь витрат на зберігання майна.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів.

У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

Аналіз положень статті 390 ЦК України дає підстави для висновку, що до необхідних витрат слід віднести тільки ті, які необхідні для збереження нормального стану майна з урахуванням його зношеності, отже, інші витрати не можуть бути віднесені до таких і не підлягають відшкодуванню.

Суд апеляційної інстанції врахував вимоги вказаних вище норм матеріального права та дійшов правильного висновку, що між сторонами не виникли правовідносини зі зберігання майна, банк не погоджував укладення ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_4 договору зберігання сейфу, який було добровільно повернуто позивачем під час розгляду справи по суті. Витрати ОСОБА_2 на зберігання сейфа не відносяться до таких, які були необхідними для збереження нормального стану майна з урахуванням його зношеності, отже, немає підстав для відшкодування позивачу цих витрат.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають принципу справедливості.

Під час вирішення цього спору апеляційним судом установлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінено всі докази, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Доводи касаційної скарги, що банк як власник сейфу не звертався до ОСОБА_2, не заслуговують на увагу, оскільки договір оренди було укладено саме із ФОП ОСОБА_3, а законність володіння спірним майном ОСОБА_2 та обізнаність про це ПАТ КБ «Правекс-Банк» не встановлено та, відповідно, позивачем не доведено.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик