АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1602/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Прохорова Ігоря Руслановича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно.

19 жовтня 2017 року позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_6.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції особа, яка не брала участі у справі - ТОВ «Кей-Колект», 14 грудня 2017 року подало апеляційну скаргу посилаючись на те, що ухвалене судове рішення стосується прав товариства на нерухоме майно, яке належить товариству з 14 листопада 2014 року та набуте за договором іпотеки № 6337 від 20 грудня 2008 року. На підтвердження доводів товариство надало інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21-23).

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_7 зазначив про те, що ТОВ «Кей-Колект» не є власником квартири, що є предметом спору між подружжям ОСОБА_6, а виступає іпотекодержателем за договірними правовідносинами. При цьому перебування спірної квартири в іпотеці у ТОВ «Кей-Колект» жодним чином не впливає на вирішення спору між подружжям. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений вид забезпечення позову як накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_6 (відповідачу у справі) є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України ( у редакції чинній на момент постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до визнання квартири АДРЕСА_3 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири.

Отже, предмет позовних вимог ОСОБА_5 стосуються права власності останньої на квартиру АДРЕСА_3.

За змістом положення статі 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об′єктом прав, що став предметом спору.

Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК).

Судом першої інстанції встановлено та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що об'єкт нерухомого майна, що є предметом спору, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_6

Юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції правомірно застосовував вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на об'єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_3.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» про те, що спірне нерухоме майно з 14 листопада 2014 року належить на праві власності товариству не знайшли свого підтвердження. Так, із наданої довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14 грудня 2017 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_4, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2007 року, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6 Цей запис здійснено державним реєстратором 24 грудня 2015 року, який є останнім у розділі інформаційної довідки про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З іншого розділу інформаційної довідки про державну реєстрацію іпотеки вбачається, що 01 червня 2016 року проведена державна реєстрація договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 внесено запис про іпотеку, за відомості якого ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем нерухомого майна (квартиру АДРЕСА_4).

Оскільки забезпечення позову є тимчасовим заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, яким не вирішується спір по суті, тому постановлена ухвала судом першої інстанції про забезпечення позову ОСОБА_5 не порушує прав іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_4.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 268, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Прохорова Ігоря Руслановича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: