О К Р Е М А Д У М К А
Cуддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційногог суду Чернівецької області Половінкіна Н.Ю.
відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хотинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2017 року, головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.,
ОСОБА_2 у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звільнення майна з-під арешту.
Також зазначав, що у лютому 2017 року довідався про накладення обтяження на транспортний засіб ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року та постановою Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 22 липня 2014 року.
Справа №724/562/17-ц Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В. Провадження №22-ц/794/39/18 Доповідач Кулянда М.І
територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 22 липня 2014 року.
Залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 травня 2017 року.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2017 року позов задоволено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Зазначає про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, встановлення дати отримання супровідного листа Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 червня 2014 року приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюк С.А., державтоінспекцією УМВС України в Чернівецькій області та ОСОБА_3 про направлення ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року про забезпечення позову.

Посилається на порушення норм процесуального права щодо оцінки доказів.

Вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.317,ч.1 ст.391 ЦК України та дійшов висновку, що підлягає захисту право власності ОСОБА_2 на автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1, є підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем автобусу марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1, оскільки на час набуття ОСОБА_2 права власності 1 липня 2014 року ухвала Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів не була виконана.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є звільнення з-під арешту автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1.

Обставинами, якими ОСОБА_2 обгрунтовував позовні вимоги, зазначав право власності на транспортний засіб та добросовісність набуття майна, невиконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 червня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів на час набуття права власності.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року забезпечено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, заборонено відчуження автобусу марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1.

Хотинського районного суду Чернівецької області 27 червня 2014 року направлено приватному нотаріусу Хотинського районного нотаріального округу Мартинюк С.А., державтоінспекції УМВС України в Чернівецькій області та ОСОБА_3 ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року про забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено набуття ОСОБА_2 права власності на автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 1 липня 2014 року.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України чинної на час ухвалення рішення).

Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у державтоінспекції УМВС України в Чернівецькій області не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у ОСОБА_3 права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано направлення Хотинським районним судом Чернівецької області 27 червня 2014 року ОСОБА_3 ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року про встановлену судом заборони відчужувати автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1 та відсутність права вільно розпоряджатись цим майном,

З огляду на вищенаведене та встановлені обставини є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1 станом на час набуття позивачем права власності 1 липня 2014 року під забороною на відчуження не перебував, ОСОБА_3 мав право вільно розпоряджатись цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

За змістом п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконного рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

На підставі ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Ураховуючи, що автобус марки Богдан А-09212 з номерним знаком НОМЕР_1 на час набуття ОСОБА_2 права власності 1 липня 2014 року перебував під забороною на відчуження на підставі ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року, право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб не порушується ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів шляхом заборони відчуження спірного майна, підстав для захисту права власності ОСОБА_2 шляхом звільнення з-під арешту транспортного засобу немає.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Суддя підпис (Половінкіна Н.Ю.)

З оригіналом згідно: