Провадження №22-ц/772/150/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуСправа № 127/6441/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року (головуючий суддя Луценко Л.В.), ухвалене в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 січня 2017 року о 23:00 год. на перехресті вулиць Пирогова - Р. Скалецького в м. Вінниці водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, виїхав на регульоване перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, що забороняє рух в напрямку ліворуч, вказаною стрілкою та, виконуючи поворот ліворуч, не виконав вимог дорожнього знака 5.16 «Напрямки руху по смугах», внаслідок цього здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, що належить йому на праві власності і яким він керував, рухаючись на зелений сигнал світлофору, в результаті чого його транспортному засобу завдано технічних пошкоджень. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року у справі про адміністративне правопорушення №127/962/17 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. на користь держави. Позивачем зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль отримав наступні пошкодження: розбитий передній бампер, капот, ліва передня фара, підфарник, ліве праве крило, лівий передній ходовий важіль, ліве заднє крило, ліва задня фара, задній бампер, тощо. Згідно рахунку-фактури ПрАТ «Хмельниччина-Авто» №СЧ-0039780 від 01 березня 2017 року вартість запасних частин (матеріалів), що підлягають до встановлення замість пошкоджених в ДТП складає 309 094,44 грн.. Окрім того, згідно рахунку ТОВ «Вінавтоцентр» №10 від 06 березня 2017 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт складатиме 16 100,00 грн., а тому загальна сума заподіяних матеріальних збитків становить 325 194,44 грн.. Також позивач вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась в пошкодженні його майна та небажанні відповідача відшкодувати збитки, нервових переживаннях та порушенні звичного способу життя, і яку оцінює в розмірі 20 000,00 грн..

Крім того, позивачем зазначено, що власником транспортного засобу «Глобус 533710», д.н.з. АВ 786 1СВ є КП «Вінницьке шляхове управління» і за кермом вказаного транспортного засобу на момент скоєння ДТП перебував водій КП «Вінницьке шляхове управління» ОСОБА_4, який, як виходить з його пояснень, працював на умовах трудового договору та виїхав на дорогу за завданням роботодавця з метою розчистити дороги м. Вінниця від снігу. Також, 08 січня 2017 року на водія КП «Вінницьке шляхове управління» ОСОБА_4 була складена постанова серії АР №582062 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу за скоєння правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП, за керування транспортним засобом «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, що належить КП «Вінницьке шляхове управління», без поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згодом виявилось, що поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів взагалі відсутній, тобто транспортний засіб марки «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, всупереч Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» взагалі не був застрахований. З огляду на те, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, у зв'язку з цим, він не звертався до тієї чи іншої страхової компанії з приводу відшкодування завданих збитків, а тому звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням висновку проведеної експертизи та збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь: вартість транспортних послуг ТОВ «АвтоГаз» (послуги евакуатора), враховуючи компенсацію за простій, у розмірі 4 080,00 грн.; вартість робіт, спрямованих на розбирання, а по закінченню дослідження на збирання конструкцій автомобіля, виконаних майстрами ПАТ «Хмельниччина-Авто» в розмірі 1 961,57 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта, у розмірі 586 027,91 грн.; вартість відповідального зберігання автомобіля, що станом на 23 жовтня 2017 року становить 3 456,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.; а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління», , місцезнаходження якого за адресою: вул. Г. Успенського, 6, м. Вінниця, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, вартість матеріального збитку, завданого в результаті транспортної пригоди у розмірі 465 134,37 грн., вартість послуг евакуатора у розмірі 4 080,00 грн., вартість робіт, спрямованих на розбирання та збирання конструкцій автомобіля у розмірі 1 961,57 грн., вартість відповідального зберігання автомобіля станом на 23 жовтня 2017 року у розмірі 3 456,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн..

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що шкода позивачу завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким на відповідній правовій підставі володіє відповідач і була завдана з вини водія ОСОБА_4, який керував вказаним транспортним засобом та перебував з відповідачем в трудових відносинах, що є підставою для стягнення з відповідача шкоди завданої майну позивача, розмір якої згідно ремонтної калькуляції без урахування ПДВ становить 465 134,37 грн., а також стягнення вартості послуг евакуатора, вартості відповідального зберігання автомобіля та вартості робіт, спрямованих на збирання та розбирання конструкцій автомобіля, при цьому судом визначено моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням суду, комунальним підприємством «Вінницьке шляхове управління» подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що позивачем безпідставно завищена вартість відновлювального ремонту, зокрема в експертний висновок було включено перелік запчастин, що не були пошкоджені та фіксація пошкоджень яких експертом не проводилась, крім того огляд таких запчастин проводився за особистою зацікавленістю позивача без участі представника відповідача, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити вартість відновлювального ремонту за результатами повторної судової автотоварознавчої експертизи, а в задоволенні інших вимог позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не оспорено, що 08 січня 2017 року о 23.00 год. на перехресті вулиць Пирогова - Р. Скалецького в м. Вінниці водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, виїхав на регульоване перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, що забороняє рух в напрямку ліворуч, вказаною стрілкою та, виконуючи поворот ліворуч, не виконав вимог дорожнього знака 5.16 «Напрямки руху по смугах», внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 жовтня 2013 року серії НОМЕР_5, та який рухався на зелений сигнал світлофору, в результаті чого транспортному засобу позивача завдано технічних пошкоджень, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №267061 від 08 січня 2017 року та схемою місця ДТП, а також фото пошкодженого автомобіля, наявними в матеріалах справи.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року у справі про адміністративні правопорушення №127/962/17 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. на користь держави.

З матеріалів справи видно, що власником транспортного засобу «Глобус 533710», д.н.з. НОМЕР_1 є КП «Вінницьке шляхове управління», згідно реєстраційної картки транспортного засобу.

За кермом вказаного транспортного засобу на момент скоєння ДТП перебував водій КП «Вінницьке шляхове управління» ОСОБА_4, який, як виходить з його пояснень, працював на умовах трудового договору та виїхав на дорогу за завданням роботодавця з метою розчистити дороги м. Вінниця від снігу, що не заперечувалось представниками відповідача в судовому засіданні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2017 року на водія КП «Вінницьке шляхове управління» ОСОБА_4 була складена постанова серії АР №582062 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за скоєння правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП, за керування транспортним засобом «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, що належить КП «Вінницьке шляхове управління», без поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом в подальшому було встановлено, що поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів взагалі відсутній, тобто цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Глобус 533710», номерний знак НОМЕР_1, всупереч Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була застрахована.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої визначено в сумі 586 027,91 грн., при цьому вимогу обґрунтовано пошкодженнями завданими належному йому автомобілю в результаті ДТП.

Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20 вересня 2017 року №197 розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «Mersedes-Benz», Е 350 СDI, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 586 027,91 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mersedes-Benz», Е 350 СDI, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з ПДВ складає 558 161,24 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частинами 1, 2 ,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Вимогами ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Таким чином, володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, п.п. 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Статтею 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатись до складу витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що потерпілий вправі на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права вимоги як у деліктному, так і договірному зобов'язанні, а тому у випадку обрання потерпілим права вимоги у договірному зобов'язанні - відшкодування ПДВ здійснюється у порядку, передбаченому спеціалізованим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ж обрання потерпілим права вимоги у деліктному зобов'язанні - відшкодування вказаної частини збитків здійснюється особою, яка завдала шкоди, на загальних підставах, за умови, що збитки у вигляді ПДВ виникли саме при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент розгляду справи автомобіль позивача не відремонтовано, останній знаходиться на відповідальному зберіганні, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача податку на додану вартість, який входить до розміру матеріального збитку, визначеного експертом, оскільки не має належних та допустимих доказів того, що особа, яка здійснюватиме ремонт пошкодженого автомобіля є платником податку на додану вартість.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрати товарної вартості (ВТВ) у розмірі 27 866,67 грн., що є у складі матеріального збитку, оскільки згідно п.8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 величина ВТВ КТЗ не нараховується: а) якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ; б) якщо легкові автомобілі експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний), а строк експлуатації перевищує: 3,5 роки - для КТЗ виробництва країн СНД; 5 років - для інших КТЗ.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля без ПДВ, що згідно ремонтної калькуляції №197/2017 від 20 вересня 2017 року складає 465 134,37 грн..

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно застосовано положення ст. 22 ЦК України та стягнуто з відповідача на користь позивача вартість транспортних послуг ТОВ «АвтоГаз» (послуги евакуатора), враховуючи компенсацію за простій, у розмірі 4 080,00 грн., згідно рахунку на оплату №92 від 18 серпня 2017 року, які позивач поніс у зв'язку з доставкою автомобіля до офіційного дилера «Mersedes-Benz» ПрАТ «Хмельниччина Авто» в м. Хмельницький для проведення судової автотоварознавчої експертизи на станції офіційного дилера; вартості робіт, спрямованих на розбирання, а по закінченню дослідження на збирання конструкцій автомобіля, виконаних майстрами ПАТ «Хмельниччина-Авто» в розмірі 1 961,57 грн., згідно акта виконаних робіт від 19 серпня 2017 року; вартості відповідального зберігання автомобіля, що станом на 23 жовтня 2017 року становить 3 456,00 грн., згідно договору відповідального зберігання №09/01-17 від 09 січня 2017 року та рахунку на оплату №270 від 23 жовтня 2017 року, які полягають у збереженні пошкодженого автомобіля позивача в належних умовах та захисту його від негативного впливу атмосферних явищ.

Також звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу відшкодування моральної шкоди, обґрунтовану тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань, завдано шкоди його діловій репутації та порушено його звичний спосіб життя, а тому шкоду з урахування збільшених позовних вимог оцінює в 40 000,00 грн..

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У роз'ясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема у п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено, що наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, спричинення незручностей позивачу, порушення його звичайного ритму життя, знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку та є негативною подією для нього, що виражається у життєвих переживаннях, що сталась з вини відповідача, а тому визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. є співмірним і достатнім заподіяним моральним стражданням.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що в експертний висновок включено перелік запчастин, які не були пошкодженні у зв'язку з чим безпідставно завищена вартість відновлювального ремонту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при проведенні експертизи експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, відтак суд не ставить під сумнів висновок експерта.

Щодо посилань на те, що у відповідача є сумніви у правильності висновку експерта, то доводи, якими відповідач обґрунтовує свої сумніви, були предметом дослідження при розгляді справи в суді першої інстанції і їм було надано відповідну правову оцінку з посиланням на методику проведення експертиз, при цьому експертизу було призначено з урахуванням вибору експертної установи відповідачем.

Не заслуговують на увагу посилання щодо безпідставності стягнення вартості транспортних послуг та послуг зі зберігання авто, оскільки позивачем підтверджено факт понесення таких витрат, при цьому ПрАТ «Хмельниччина Авто» в м. Хмельницький є офіційним дилером «Mersedes-Benz», майстрами якого з урахуванням їх спеціалізації, було доцільним виконання робіт, спрямованих на розбирання, а по закінченню дослідження на збирання конструкцій автомобіля для проведення судової автотоварознавчої експертизи, а необхідність відповідального зберігання полягає у збереженні пошкодженого автомобіля позивача в належних умовах та захисту його від негативного впливу атмосферних явищ.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги на відсутність підстав для стягнення податку на додану вартість, оскільки у стягненні суми вказаного податку, судом першої інстанції було відмовлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління» залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук