Справа № 510/1394/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивач, його представник - ОСОБА_5 на задоволенні позову наполягали. Позивач просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1.; копії інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 20.12.2013р.; копія заповіту від 12.09.2011р., оформленого на ім'я ОСОБА_2; копія свідоцтва про народження ОСОБА_7; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_7 із ОСОБА_8; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1993р.; копія договору купівлі-продажу від 04.05.1955р.; копія рішення про виділення земельних ділянок під житлову забудову від 25.02.1993р.; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, оформленого на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 10.01.2018р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 - помер 13.10.2010р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2008р. спільно мешкав із ОСОБА_6 та доглядав її. На відповідачку ОСОБА_2 було складено ОСОБА_6 заповіт, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються вдовою та донькою відповідно нині померлого ОСОБА_7 (сина ОСОБА_6.)

За життя ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1993р. та договору купівлі - продажу від 04.05.1955р. належали ? частини житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Інша ? частина вищевказаної нерухомості належала її синові ОСОБА_7

На випадок смерті ОСОБА_7 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. - помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на вищезазначену частину майна (1/4). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні його дружина - ОСОБА_3, ні його донька - ОСОБА_4, (спадкоємці першої черги за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернулися, спадщину не прийняла. Матір ОСОБА_7 - ОСОБА_6 мешкала разом із ним до його смерті, понесла витрати із похованням сина, після його смерті залишилася мешкати і надалі в спірному житловому будинку, доглядала і за частиною нерухомості, що належала її синові також. Таким чином, ОСОБА_6 прийняла спадщину на належну ОСОБА_7 ? частину будинку в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла її, не заявила про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 померла, на випадок своєї смерті вона розпорядилася належним їй майном, залишила заповіт на ім'я ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_6 позивач у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття.

Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Крім того, сама ОСОБА_6 за своє життя не оформила належним чином прийняття спадщини після смерті свого сина, не зареєструвала право власності на ? частину нерухомого майна.

Останні роки перед смертю ОСОБА_6 позивач мешкав разом із нею, доглядав за нею. Відповідачка ОСОБА_2 спадщину за заповітом не прийняла. В нинішній час відповідачі на спадщину не претендують, не заперечують, щоб її оформив позивач.

Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказані нерухомість, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. В даний час, вже після смерті ОСОБА_6 це питання неможливо вирішити, за визнанням права власності на будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_6, і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Після смерті ОСОБА_7 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто (ні дружина, ні донька) не звертався, однак, матір - ОСОБА_6 прийняла її фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, ОСОБА_6 став належати весь житловий будинок.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, передбаченого ст. 1270 УК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України).

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Як зазначив позивач, після смерті ОСОБА_6 у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, оскільки ОСОБА_6 свого часу не оформила своє спадкове право після смерті сина - ОСОБА_7 В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок, розпорядження щодо його цільового використовування тощо).

Таким чином, позивач прийняв спадщину (на весь житловий будинок) в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

- житловий будинок із надвірними спорудами (окрім самочинно побудованих), розташований по АДРЕСА_1 (із загальною площею 43,30 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., підсобною (допоміжною) площею 12,60 кв.м.),

що належав ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник