Справа № 567/957/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Власюк І.В.

з участю

представника позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідача ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальність "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю "РІТТЕР БІО АГРО" про визнання недійсними договорів оренди землі

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області звернулося ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" з позовом до ОСОБА_3, ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" про визнання недійсними договорів оренди землі.

В позовній заяві зазначає, що 23.04.2016 року ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" для вирощування сільськогосподарської продукції уклало з ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 2,69 га, яка знаходиться на території Хорівської сільської ради Острозького району, зазначаючи про те, що право власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку підтверджувалось сертифікатом на земельну частку (пай) серії РВ №019408 і 07.11.2016 року зазначений договір було зареєстровано у книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Хорівської сільської ради.

Вказує, що згодом позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 уклала договори оренди землі із ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО", а саме: договір оренди землі від 02.03.2017, обєктом якого є земельна ділянка розміром 0,4957 га, кадастровий номер :04:001:0481, договір оренди землі від 02.03.2017, обєктом якого є земельна ділянка розміром 1,3321 га, кадастровий номер :05:001:0231, договір оренди землі від 02.03.2017, обєктом якого є земельна ділянка розміром 0,1769 га, кадастровий номер :06:004:0599.

Вважаючи, що ОСОБА_3, порушила норми законодавства при укладенні трьох договорів оренди землі на загальну площу 2,0047 га, які є частиною орендованої земельної ділянки розміром 2,69 га та зазначаючи про те, що укладений 23.04.2016 року договір не був визнаний недійсним, не був розірваний та не припинив свою дію, а позивач відповідно до перехідних положень Закону України "Про оренду землі", якими визначено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону а після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін і припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом, просить визнати недійсними зазначені договори оренди землі, які укладені між ОСОБА_3 та ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО".

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на підставі обставин викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що станом на 23.04.2016 року ОСОБА_3 належала земельна частка (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах, тобто не визначена в натурі земельна ділянка, а не реально існуюча земельна ділянка, а тому позивачу слід було укласти з нею не договір оренди землі, а договір оренди земельної частки (паю) за типовою формою, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах "Про затвердження форми Типового договору оренди земельної частки (паю) №5 від 17.01.2000 року.

Зазначив, що договір оренди землі від 23.04.2016 року не відповідає Типовому договору оренди земельної частки (паю), а отже сторони при його укладенні не досягли усіх істотних умов договору, зокрема умов про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду і тому зазначений договір є неукладеним.

Зазначаючи про те, що в силу свого віку ОСОБА_3 не могла, на відміну від позивача, орієнтуватись у законодавстві по питаннях укладення договорів, вважає, що підстав для задоволення позову немає. .

Представник відповідача ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, зазначені представником ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" до ОСОБА_3, ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" про визнання недійсними договорів оренди землі слід відмовити з наступних підстав.

З наданого позивачем договору оренди землі від 23.04.2016 року вбачається, що він містить інформацію про досягнення між ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" та ОСОБА_3 домовленості відповідно до якої орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку розміром 2,69 га для вирощування сільськогосподарської продукції.

З договору вбачається, що даний договір оренди землі від 23.04.2016 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії РВ №019408 та предметом договору була земельна частка (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що між відповідачами 02.03.2017 року було укладено договори оренди землі щодо земельних ділянок: розміром 0,4957 га, кадастровий номер :04:001:0481, розміром 1,3321 га, кадастровий номер :05:001:0231, розміром 0,1769 га, кадастровий номер :06:004:0599.

З зазначених договорів оренди землі встановлено, що ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на зазначені земельні ділянки про що було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2017 року.

Частиною 2 ст.125 та 126 ЗК України визначено, коли саме виникає право оренди земельних ділянок та порядок набуття права власності на земельні ділянки.

Відповідно до п. 17 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікат на право на земельну частку (пай), що був підставою для укладення договору оренди земельної частки (паю), а також для виділенням його власнику земельної ділянки в натурі, однак після такого виділення, втратив силу правовстановлюючого документа, а його власник набув статусу власника земельної ділянки, тобто з договору оренди земельної частки (паю) вибув суб'єкт (орендодавець) та предмет оренди.

З часу виділення ОСОБА_3 земельної ділянки в натурі вона набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

Оренда земельної частки (паю) та земельної ділянки за предметом є суттєво різними відносинами. У випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо прав на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Після виділення земельної ділянки в натурі змінюється предмет оренди і земельна частка з ідеальної частки стає реальною земельною ділянкою.

У зв'язку з цим сторони повинні були привести договірні відносини в належний стан відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до абз. 5 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі, суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.02.2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги ст.203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

На час укладення оспорюваних договорів оренди земельних ділянок від 02.03.2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" попередній договір оренди земельної частки (паю) від 23.04.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" був припинений, в зв'язку з отриманням відповідачем правовстановлюючого документу про право власності на землю та виділення такої земельної ділянки в натурі.

З огляду на вимоги ст. 41 Конституції України, ст.316, 317, 319, 373 ЦК України власник самостійно визначає спосіб та порядок користування та розпорядження належною йому власністю, зокрема, на свій розсуд обирає контрагента за договором та визначає умови договору з ним.

Відповідач ОСОБА_3 скористалась своїми правами власника, передбаченими чинним законодавством, уклавши договори оренди з ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" в установлений законом спосіб, тому підстав для визнання недійсним цих договорів суд не вбачає.

Окрім того, при вирішенні спору суд виходить і з наступного.

Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Згідно ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду, а згідно ст.93 ЗК України, орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі, яким фактично підмінено договір оренди земельної частки (паю), згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.202, 203, 215, 316, 317, 319, 373, 638, 792 ЦК України, ст.90, 93, 124-126 ЗК України, ст.2, 13, 15, 16 Закону України "Про оренду землі", ст.6, 10, 12, 76-81, 83, 89, 92, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в позові товариства з обмеженою відповідальність "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1" (місцезнаходження: с.Шубків, вул.Нехзалежності, 17 Рівненського району Рівненської області, ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), товариства з обмеженою відповідальністю "РІТТЕР БІО АГРО" (місцезнаходження: с.Краносілля, вул.Шевченка, 13 Б Гощанського району Рівненської області, ) про визнання недійсними договорів оренди землі від 02.03.2017 року щодо земельної ділянки розміром 0,4957 га, кадастровий номер :04:001:0481, від 02.03.2017 року щодо земельної ділянки розміром 1,3321 га, кадастровий номер :05:001:0231, від 02.03.2017 року щодо земельної ділянки розміром 0,1769 га, кадастровий номер :06:004:0599 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.03.2018 р.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6