АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/252/18Головуючий по 1 інстанції Орендарчук М.П.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_5,

представник заявника - ОСОБА_6,

особа, яка бере участь у справі - ОСОБА_7,

представник третьої особи - ОСОБА_8

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Хриситинівського районного суду Черкаської області від 1 грудня 2017 року у складі судді Орендарчука М.П.,:

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що після винесення Христинівським районним судом Черкаської області рішення у справі №2-53/12 за позовом ОСОБА_7 про визнання збудованого на території продовольчої бази по АДРЕСА_1 ангару з металевих конструкцій розміром 38x12м, фундаментів, встановлених металевих колон, ферм та покриття, самочинним будівництвом та зобов'язання їх знести, виникли обставини, які вказують на припинення зобов'язання ОСОБА_5 як боржника у виконавчому провадженні.

Обставинами, які вказують на припинення зобов'язання ОСОБА_5 як боржника у виконавчому провадженні, останній зазначає ухвалення судами України ряду рішень, які мають преюдиційне значення для спірних правовідносин, офіційне підтвердження уповноваженими органами факту відсутності на момент виконання судового рішення самочинного будівництва по АДРЕСА_1.

Ухвалою Хриситинівського районного суду Черкаської області від 1 грудня 2017 року виданий Христинівським районним судом Черкаської області 15 січня 2014 виконавчий лист у справі №2-53/12 визнано таким, що не підлягає до виконання.

Ухвала мотивована тим, що після набрання рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2013 року у цивільній справі №2-53/12 за позовом ОСОБА_7 про зобов'язання знести самочинно збудовану будівлю, виникли обставини, які вказують на припинення зобов'язання ОСОБА_9 як боржника у виконавчому провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5

Зазначив, що судом не вказано які саме виникли обставини, які вказують на припинення зобов'язання ОСОБА_5, як боржника у виконавчому провадженні та якими доказами вони підтверджується.

ОСОБА_5 скерував до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_7, в якому вказав, що зміст скарги зведений до декларативних заяв та покликань на норми Конституції України і законів України, а встановлені районним судом фактичні обставини справи не спростовуються. В апеляційній скарзі не зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали.

З урахуванням викладеного просив апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 1 грудня 2017 року, що постановлена за наслідками розгляду його заяви залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 15 січня 2014 року Христинівським районним судом Черкаської області виданий виконавчий лист на підставі рішення того ж суду від 26 лютого 2013 року по справі № 2-53/12. У виконавчому листі вказано, що суд визнав збудований ОСОБА_5 на території продовольчої бази по АДРЕСА_1: ангар з металевих конструкцій, розміром 38x12м.; фундаменти; встановлені металеві колони, ферми та покриття - самочинним будівництвом то зобов'язав останнього знести їх за власний рахунок.

17 січня 2014 року старший державний виконавець відділу ДВС Христинівського районного управління юстиції за заявою ОСОБА_7 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за № 41569349 на виконання вказаного рішення суду.

22 січня 2014 року ОСОБА_5 подав державному виконавцю заяву та зазначив, що визначені судовим рішенням об'єкти як самочинне будівництво - відсутні. Також надав відповіді Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та розвитку інфраструктури від 22 січня 2014 №16 та №17, згідно з якими по АДРЕСА_1 серед наявних будівель на вказаній ділянці немає об'єктів самочинного будівництва, які б підлягали знесенню відповідно до рішення суду.

Обставини, вказані у заяві боржника та листах Відділу, були перевірені державним виконавцем та підтверджені під час безпосереднього виїзду за зазначеною адресою (акти державного виконавця від 22 січня 2014 року та 21 березня 2017 року).

Суд також зазначив, що з матеріалів цивільної справи, матеріалів виконавчого провадження та наданих заявником додаткових матеріалів вбачається, що 16 вересня 2010 року рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 234/1 соляному складу, який належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 3 листопада 2005 року № 2684 та договору міни від 5 березня 2008 року № 762 присвоєно юридичну адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради Черкаської області від 23 листопада 2010 року №8 ОСОБА_5 надано дозвіл на спорудження зблокованих навісів.

16 червня 2011 року виконавчий комітет Христинівської міської ради своїм рішенням №152 дозволив ОСОБА_5 оформити право власності на майновий комплекс будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1.

25 січня 2013 року Інспекцією ДАБК у Черкаській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт по реконструкції піднавісу з розширенням розмірів під складське приміщення по АДРЕСА_1.

На виконання рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради № 152 від 16 червня 2011 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 яким

засвідчено, що він є власником комплексу (будівлі та споруди) по АДРЕСА_1.

До складу об'єкту нерухомості загальною площею 394.6 кв.м входить: навіс Б., соляний склад В. загальною площею 394,6 кв. м., навіс Г., убиральня Д., огорожа 1, ворота 2.

Рішенням Христинівського районного суду від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_5 на комплекс будівель споруд в АДРЕСА_1 встановлено, що приміщення продовольчої бази, соляного складу, прохідної та вбиральні, частина яких у 2006 році за договором купівлі - продажу відчужена ОСОБА_7 ОСОБА_5, правового статусу єдиного майнового комплексу не мали на момент відчуження і не набули такого правового статусу в ході їх використання та послідуючих операції з відчуження ? частини соляного складу.

Крім того, 9 серпня 2012 року Христинівська міська рада погодилась продати ОСОБА_5 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради (рішення №17-3/60-VІ).

На підставі договору купівлі-продажу від 6 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року встановлено, що купівля-продаж земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 вчинена з дотриманням норм чинного законодавства і прав ОСОБА_7 не порушує.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомості від 21 березня 2017 року власником комплексу будівель і споруд по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови за тією ж адресою є ОСОБА_10.

До складу належного ОСОБА_10 об'єкту нерухомості входить соляний склад загальною площею 394,6 кв. м, склад Г-1 площею 457,9 кв. м, прибудова Г1-1 площею 6,8 кв.м, склад Г2-1 площею 310,6 кв. м, ангар Е-1 площею 525,4 кв. м, вбиральня Д, оглядова яма №3, хвіртка №4, хвіртка №5,огорожа №7, ангар Ж-1 площею 122,8 кв. м, огорожа №6, оглядова яма №8, хвіртка №9.

У спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знаходиться комплекс, продовольча база, що розташовується по АДРЕСА_1, у тому числі прохідна, вбиральня та приміщення продовольчої бази.

Згідно з повідомленням інспекції ДАБК у Черкаській області від 4 березня 2013 року за вих. №Б-154/01-10 будь-яке будівництво по АДРЕСА_1 не ведеться.

У відповідності до повідомлення відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та розвитку інфраструктури Христинівської районної державної адміністрації за вихідним номером 323 від 5 листопада 2013 року, об'єкти в стадії будівництва по АДРЕСА_1 відсутні.

Частиною другою статті 369 ЦПК України, чинного на час постановлення ухвали суду, передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючу заяву ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, районний суд виходив з того, що визнання за ОСОБА_5 права власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_1, після набрання законної сили рішення районного суду від 26 лютого 2013 року про визнання самочинними та знесення побудованих ОСОБА_5 споруд на території продовольчої бази по АДРЕСА_1, на виконання якого видано виконавчий лист, припиняє зобов'язання ОСОБА_5 як боржника у виконавчому провадженні.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду та вважає, що передбачених законом обставин та підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в заяві ОСОБА_5 не наведено і в ході судового розгляду не встановлено, оскільки предмет виконання судового рішення від 26 лютого 2013 року повинен відповідати адресі, що вказана в цьому рішенні. Зміна адреси об'єктів, які судовим рішенням визнані самочинно збудованими та підлягають знесенню не дає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не свідчить про відсутність повного або часткового обов'язку ОСОБА_5 у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою у виконавчому провадженні.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини та норми закону не звернув увагу, то оскаржувану ухвалу не можна визнати законною і обґрунтованою у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви.

Понесені ОСОБА_11 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_5 відповідно до ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 1 грудня 2017 року у даній скасувати.

ОСОБА_5 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 320 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко

В.І.Ювшин