Справа № 494/1167/17
Провадження № 2/494/52/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року м. Березівка Одеської області

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

позивач -. ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу №494/1167/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини та визнання права власності.

У своїй заяві позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка НОМЕР_1 площею 10.15 га, розташована на масиві НОМЕР_6 на території Ряснопільської сільської ради; 1/3 частка земельної ділянки НОМЕР_2 площею 6.0915 га, що розташована на масиві НОМЕР_7 на території Гуляївської сільської ради та 1/3 частка земельної ділянки НОМЕР_2 площею 6.0917 га, що розташована на масиві НОМЕР_7 на території Гуляївської сільської ради. Позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5, так як на час його смерті проживала з ним однією сім'єю 32 роки. Спадкоємцями першої черги є його рідні брати, відповідачі по справі, які у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини не звернулись, інших спадкоємців за законом та заповітом немає. У встановлений законом строк, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з питання прийняття спадщини, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Позивач зазначила, що з січня 1985 року стала проживати однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, спільних дітей не мали, проживали як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, піклувалися один про одного. Позивач зазначила, що 02.02.2017 року ОСОБА_5 захворів, увесь час знаходилась біля нього, доглядала його, піклувалась про нього, після його смерті понесла витрати на поховання. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити її позовну заяву.

Ухвалою суду від 30.11.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 20.12.2017 року після усунення недоліків, відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 31.01.2018 року у підготовчому судовому засіданні за клопотанням позивача з Березівської державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу, заведення після смерті ОСОБА_5, яка надійшла на адресу суду 07.02.2018 року.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду по суті вказану цивільну справу.

У судовому засіданні 20.03.2018 року позивач та її представник наполягали на позовній заяві, зіславшись на обставини зазначені у ній. Просили її розглянути та позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчі судові засідання 15.01.2018, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року та у судове засідання 20.03.2018 року жодного разу не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно довідки Березівського РС ГУДМС України в Одеській області зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57), судом направлялись на вказану адресу повістки про виклик до суду, які відповідач отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції (а.с.63, 77, 89).

Відповідач ОСОБА_4 у підготовчі судові засідання та судове засідання 20.03.2018 року також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.111), судом направлялись на вказану адресу повістки про виклик до суду, які відповідач отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції (а.с.64, 76, 110). Разом з тим, 05.01.2018 року від ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що вимоги позивача підтримує у повному обсязі (а.с.58).

Представник Ряснопільської сільської ради у підготовчі судові засідання та судове засідання 20.03.2018 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Разом з тим, на адресу суду 15.01.2018 року та 31.01.2018 року надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та з позовом погоджуються (а.с.66,78).

Врахувавши пояснення позивача та її представника, думку відповідача ОСОБА_4, викладену в письмовій заяві від 05.01.2018 року, думку третьої особи, викладену у заявах від 15.01.2018 року та 31.01.2018 року, відсутність будь-яких заяв або відзиву на позовну заяву, з урахуванням отримання ОСОБА_3 ухвали про відкриття провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд вважає зазначити, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на вищевикладене, ігнорування ОСОБА_3 виклики до суду, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами за його відсутності.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народженн ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть від 15.02.2017 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.7), також ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 ( мати ОСОБА_5), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8), згідно свідоцтва про смерть від 22.06.2009 року помер ОСОБА_8 (батько ОСОБА_5) (а.с.9).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 22.08.2003 року (а.с.10), акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 20.01.2003 року (а.с.11-12) власником земельної ділянки площею 10.15 га, розташованої на території Ряснопільскої сільської ради є ОСОБА_5

ОСОБА_5 є власником 1/3 земельної ділянки площею 6.0915 га та 1/3 земельної ділянки площею 6.0917 га розташованих на території Гуляївської сільської ради, що підтверджується свідоцтвами про право власності не спадщину за законом (13-14).

Відповідно до листів відділу у Березівському районі ГУ Держгеокадастру в

Одеській області від 28.09.2017 р. та 29.09.2017 р. встановлено грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок (а.с.15-16).

Актом обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3. (а.с.17) та довідкою виданою Ряснопільскою сільскою радою від 13.11.2017 року (а.с.19) підтверджується, що ОСОБА_5 з січня 1986 року по день смерті був зареєстрований за вищевказаною адресою.

Згідно довідки виданої Ряснопільскою сільською радою від 13.11.2017 року ОСОБА_5 з 2005 року був безробітний (18).

Відповідно до витягу з журналу (а.с.20) ОСОБА_5 проживав на території Ряснопільскої сільської ради з 27.01.1986 року, також ОСОБА_9 входив до списку членів сім'ї ОСОБА_1 (а.с.21).

З акту дослідження стану здоров'я (а.с.22) ОСОБА_5 з 06.08.2014 року по 18.08.2014 року перебував на стаціонарному обстеженні (а.с.22), довідкою Ряснопільської амбулаторії ЗПСМ підтверджується, що ОСОБА_5 надавалась медична допомога (а.с.23).

ОСОБА_5 у 1982 році закінчив Гуляївську середню школу, що вбачається з атестату про середню освіту (а.с.24), з 2005 року він звільнився з місця роботи за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника (а.с.25-27).

Після смерті ОСОБА_5зареєстровано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстраці. В спадковому реєстрі від 07.03.2017 року (а.с.29).

Позивачу надано роз'яснення завідувачем Березівської державної нотаріальної контори Г.В. Поляковою від 27.09.2017 року про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини (а.с.30).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.01.1987 р. ОСОБА_11 та ОСОБА_1 розлучилися (а.с.31).

З довідки виданої виконавчим комітетом Ряснопільскої сільської ради від 17.11.2017 р. вбачається, що ОСОБА_1 утримується за рахунок ведення домашнього господарства (а.с.39).

Відповідно довідки виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Ряснопіль від 17.11.2017 р. ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку (а.с.40).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 12.11.2015 року не працює (а.с.41-44).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Згідно з ч.2 ст. 15 ЦК України передбачено, що «кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства».

В судовому засіданні представником позивача зазначено, що з 1985 року позивач разом з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю до дня його смерті без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, після його смерті залишилось спадкове майно, яке ОСОБА_1 не може успадкувати, так як не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем.

Відповідно до статті 1264 Цивільного Кодексу України, «у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини»

Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки».

Тобто поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сім'ю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо».

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов'язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), «обов'язковою умовою для визнання членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин».

В матеріалах цивільної справи містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_12 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, тобто були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сім'ї, у прямому розумінні цього слова.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказали та підтвердили, що дійсно бачили, що позивач проживала разом з померлим чоловіком як сім'я. Вказали, що умови проживання достатні, їх спільні інтереси були як в усіх людей та допомагали один одному по господарству. Проте зазначили, що приблизно почали проживати з 1986 року, більш точної дати не пам'ятають.

Водночас, суд має враховувати, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можливе лише тоді, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 станом на 1986 рік перебувала у шлюбі та мала власну сім'ю та лише 17 січня 1987 року розірвано шлюб з ОСОБА_11, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.31).

За таких обставин, суд вважає частково задовольнити вимогу позивача про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме з 17.01.1987 року та до дня його смерті, тобто саме з моменту розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_11

Щодо вимог про визнання права власності на спадкове майно, то суд з урахуванням встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вважає зазначити наступне:

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

ииииииииВідповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оглошується померлою.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Як встановлено, зі спадкової справи ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, проте останній відмовлено та роз'яснено право на звернення до суду (а.с.92-102).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Визнання відповідачем та третьою особою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд доходить висновку, що вимога про право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки: площею 10.15 га, розташованої на масиві НОМЕР_6 на території Ряснопільскої сільської ради Березівського району Одеської області, 1/3 земельної ділянки площею 6.0915 га та 1/3 земельної ділянки площею 6.0917 га, розташованих на масиві НОМЕР_7 на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області.

Рішення повинно відповідати вимогам Цивільно-процесуального кодексу України бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 12, 13, 229, 265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 17.01.1987 року та до дня його смерті, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 10.15 га, що розташована на масиві НОМЕР_6 на території Ряснопільскої сільської ради Березівського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки НОМЕР_2 площею 6.0915 га, що розташована на масиві НОМЕР_7 на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки НОМЕР_2 площею 6.0917 га, що розташована на масиві НОМЕР_7 на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.03.2018 року.

Суддя І.А. Римар