ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/1662/17

провадження № 22-ц/781/346/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Суровицької Л.В., Кіселика С.А

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2017 року, суддя Бершадська О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого житла.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2017 року зареєструвала своє право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1.

В даному будинку проживає її колишній чоловік-відповідач по справі.

Згідно довідки №138 від 17.03.2017 року та будинкової книги в житловому будинку з 20.08.1996 року зареєстрований та проживає відповідач.

Вказує на те, що відповідач вселився до житлового будинку, як член сім'ї колишнього власника та не є членом її сім'ї.

Колишній власник будинку , була її матір'ю.

Мати померла - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається на порушення її прав як власника, оскільки відповідач не є членом її сім'ї, вони не ведуть спільного господарства, дозволів на вселення, тимчасове або постійне проживання вона не надавала, крім того відповідач постійно пиячить, порушує тишу і спокій, вчиняє сварки, у зв'язку з чим постійно виникають конфліктні ситуації. На неодноразові звернення з вимогою про виселення з квартири, останній відповідає відмовою.

Просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 без надання йому іншого жилого приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2017р, позивач, ОСОБА_1 від померлої матері - ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3-4).

15.10.1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб , який в подальшому розірвали 18.10.2013 року ( а.с.14).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 17) та домової книги, відповідач проживає та зареєстрований з 20.08.1996 року за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої зазначив, що як встановлено судом, відповідач вселився до спірного будинку за згодою попереднього власника - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує, що відповідач не є членом її сім'ї відповідно до ст. 64 ЖК України, а тому не має права користуватися спірним жилим приміщенням.

Суд першої інстанції зазначив, що частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим Кодексом підстави для позбавлення права на житло.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Суд першої інстанції зазначив , що за порівняльним аналізом ст.. ст.. 383,391, 405 ЦК України та ст.. 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов висновку про те, що положення статті 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. , а положення статті 405 ЦК України. статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що ОСОБА_3 вселявся до будинку 20.08.1996р. за адресою: АДРЕСА_1, за згодою попереднього власника, та проживає у ньому не як член сім'ї нового власника. Відсутність доказів, що сторони пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками із ОСОБА_1 є підстави для захисту порушеного права власності позивача на будинок.

В апеляційній скарзі зазначається , відповідач зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 20.08.1996 року. Зареєстрований відповідач з дозволу колишнього власника будинку - ОСОБА_4 як член сім'ї, оскільки колишній власник будинку була матір'ю позивача.

Зазначає , що відповідач разом із своєю сім'єю до моменту смерті спадкодавця виступав наймачем жилого приміщення. Також зазначив, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права на користування займаним приміщенням . Посилається на ч.1 ст. 109, ч.2 ст. 109 ЖК зазначаючи при цьому, що громадянам яких виселяють з жилого приміщення , одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Лише статті 116 ЖК регулює підстави виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення , до яких не відноситься припинення сімейних відносин з власником будинку.

Також зазначає, що у відповідача не має іншого місця для проживання. Посилається на положення абзацу 3 ч.1 ст. 15 «Запобігання бездомності осіб із груп ризику» Закону України « Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Позивач по справі подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним.

Колегія суддів перевірила доводи викладені в апеляційній скарзі і дійшла висновку, що зазначені доводи не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2017р., ОСОБА_1 після смерті матері - ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3-4).

15.10.1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб , який в подальшому розірвали 18.10.2013 року ( а.с.14).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 17) та домової книги - відповідач проживає та зареєстрований з 20.08.1996 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 вселився до спірного будинку за згодою попереднього власника ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивач і відповідач розірвали шлюб 18.10.2013 року, тобто ще за життя попереднього власника , однак проживали в помешканні яке належало матері позивача.

Після розірвання шлюбу позивач і відповідач уже не були членами сім'ї однак відповідач проживав у спірному будинку з дозволу попереднього власника.

Враховуючи, що ОСОБА_1 після смерті матері є новим власником спірного житлового будинку та має право на розпорядження ним на власний розсуд, а ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача, але використовує житло безоплатно, то це створює перешкоди власнику, відповідно новий власник має право ставити питання про виселення особи яка проживає в будинку, яке належить новому власнику на праві власності і яка не є членом її сім'ї.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем договори які б регулювали правовий статус проживання відповідача у будинку, який є предметом судового спору - не укладались.

Відсутні також докази того, що з колишнім власником будинку укладались договори цивільно правового характеру , відносно проживання в будинку позивача і відповідача.

Апеляційний суд Кіровоградської області, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382,383,384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2017 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.02.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: