Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 535/192/16-ц

провадження № 61-2880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнецова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.

Усик Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року у складі судді Загнійко А. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 серпня 2016 року у складі суддів Хіль Л. М., Мартєва С. Ю., Чічіля В. А.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ТОВ «Універсал Банк») про визнання недійсним пунктів кредитного договору.

Вимоги за позовом мотивовані тим, що пункт 1.3.2. вищевказаного кредитного договору не відповідає положенням пункту 9 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним встановлений невиправдано малий строк для надання споживачем згоди на продовження дії договору; пункт 1.5.2. кредитного договору не відповідає положенням пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним встановлений розмір підвищеної процентної ставки, а саме - 66% річних, тобто непропорційно велику суму компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов'язань за договором; пункт 5.1. кредитного договору є несправедливим, виходячи з положень пункту 11 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та є незаконним, оскільки прямо суперечить частині 3 статті 1056-1 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) в частині встановлення права банку на одностороннє підвищення процентної ставки по кредиту.

Посилаючись на те, що пункти 1.3.2, 1.5.1, 1.5.2 та 5.1 кредитного договору № BL9243 від 12 вересня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ «Універсал Банк» не справедливі та незаконні просив визнати зазначені пункти кредитного договору недійсними.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що існує рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року, яке набрало законної сили. Зазначеним рішенням встановлено, що кредитний договір від 12 вересня 2008 року № BL9243 укладений з додержанням вимог цивільного законодавства, а підстави для визнання його недійсним відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 4 серпня 2016 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами і вони досягли згоди щодо всіх істотних його умов то відсутні підстави вважати, що на момент укладення вищевказаного договору, його положення щодо надання банку права на зміну процентної ставки суперечили вимогам цивільного законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами неповно з'ясовані всі обставини справи. Крім того судами порушено норми матеріального та процесуального права, а саме безпідставно зроблені висновки про неможливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин. Також суди необґрунтовано послалися на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року, яке набрало законної сили.

12 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 січня 2018 рокувказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 12 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № BL9243, відповідно до умов якого банк встановив позичальнику ліміт кредитної лінії в межах суми 100 тис грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти, надані в межах ліміту кредитної лінії, та провести оплату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. (а. с. 3-6).

Відповідно до пункту 1.3.2 кредитного договору, кожні 12 місяців від дати встановлення ліміту кредитної лінії банк має право переглядати такий ліміт та відповідно зменшити його та/або призупинити надання кредитних коштів або збільшити ліміт кредитної лінії в односторонньому порядку. Сторони також домовилися, якщо протягом строку дії вищевказаного ліміту кредитної лінії обов'язки позичальника, визначені цим договором, виконувались належним чином, а фінансовий стан позичальника не погіршився (за критеріями та методикою банку), та за умови, якщо банком та/або позичальником не пізніше ніж за пять робочих днів до дати закінчення строку дії ліміту кредитної лінії, зазначеного у пункті 1.2.2 договору, не буде надіслане один одному повідомлення про незгоду будь-якої із сторін на автоматичне продовження строку дії ліміту кредитної лінії на наступні 12 календарних місяців, вищевказаний строк дії ліміту кредитної лінії вважається автоматично продовженим на наступні 12 календарних місяців, при цьому датою початку дії нового строку дії ліміту кредитної лінії вважається перший календарний день, що слідує за останнім календарним днем попереднього строку дії; - позичальник не зобов'язаний станом на першу дату дії нового строку ліміту кредитної лінії повертати всю суму такого ліміту (визначеного умовами цього договору) в разі його автоматичного продовження; - інші умови цього договору зберігають чинність на період дії нового строку ліміту кредитної лінії. Сторонами не укладаються будь-які додаткові угоди до договору щодо внесення таких змін.

Згідно пунктів 1.5.1 та 1.5.2 кредитного договору, за користування кредитними коштами, наданими у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, визначених цим договором, встановлюється процентна ставка в розмірі 31,95 % річних. За користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення, встановлені цим договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 66% річних. Розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено те, що сторонами погоджено, що протягом строку дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки за кредитом в сторону її збільшення/зменшення у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та/або у разі зміни інших ринкових умов, та/або у разі порушення позичальником у мов цього договору та або договорів забезпечення, зокрема але не виключно у разі вказаних в підпунктах 5.1.1., 5.1.2., 5.1.3., 5.1.4., 5.1.5.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року у справі №1613/873/2012 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № BL9243 від 12 вересня 2008 року в розмірі 92 665 грн. 82 коп, відсотки за користування кредитними коштами - 129 288 грн. 76 коп та судові витрати у справі. У решті позовних вимог щодо стягнення підвищених відсотків відмовлено у зв»язку зі спливом строку позовної давності. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання та визнання кредитного договору недійсним відмовлено (а. с. 37-41).

Судом правильно взято до уваги норми частини 3 статті 61 ЦПК України(в редакції чинній на момент ухвалення рішень судів), згідно яких обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що вищевказане судове рішення ухвалене щодо спору між тими самими сторонами, щодо того самого предмету, а саме: кредитного договору № BL9243 від 12 вересня 2008 року, встановлення факту його укладення з дотриманням норм цивільного законодавства має преюдиційне значення при вирішенні спору про визнання недійсними деяких пунктів кредитного договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Ухвалюючи 15 липня 2014 року рішення, Котелевський районний суд Полтавської області виходив із того, що кредитний договір № BL9243 від 12 вересня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, укладений з додержанням вимог законодавства, а підстави для визнання його недійсним відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року залишено без змін.

Судами встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві необхідні відомості, що передувало укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли правильного висновку про те, що умови договору не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 2 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15.

Доводи касаційної скарги щодо невстановлення судами попередніх інстанцій цільового використання позичальником кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки виконання кредитором умов договору не впливає на його дійсність.

Умови договору щодо зміни банком розміру процентів в односторонньому порядку не можуть бути визнані недійсними оскільки даний кредитний договір був укладений 12 вересня 2008 року, тобто до внесення змін в законодавстві згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик