ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року, який заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області було розірвано. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом з дитинства. Позивач вказує, що з липня 2010 року всі стосунки між ними припинились, відповідачка ніякої участі у вихованні, лікуванні та утриманні своєї дочки не приймає, не виконує по відношенню до дитини батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства, вона самоусунулася від будь-якого спілкування з дитиною, її вихованням та утриманням не займається.

На підставі викладеного просить позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду. Однак, під час розгляду вищевказаної справи направляла до суду листи, в яких зазначала, що вона постійно приїжджала з подарунками та надавала матеріальну допомогу для своєї доньки. Також вказує, на те що вона є інвалідом, не працює у зв'язку з втратою зору (неповною), на її утриманні перебуває її незряча матір. Крім того зазначає, що вона не заперечує проти сплати аліментів в межах своїх доходів, адже не може знайти офіційної роботи у зв'язку з інвалідністю, проте заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказувала на доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя ОСОБА_1та ОСОБА_4 мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 11.04.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області /а.с.15/.

Шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_4 було розірвано 14 грудня 2010 року, що підтверджується заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області /а.с.17/.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4, виданого 01.03.2016 року УПСЗН Фастівської РДА ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства /а.с.16/.

Відповідно до довідки, виданої Дорогинською сільською радою №908 від 26.12.2017 року, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.18/.

Згідно Акта про не проживання особи за місцем реєстрації голови Дорогинської сільської ради від 24.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1, з 14.03.2012 року по теперішній час, гр. ОСОБА_7 за вказаний період часу вони в селі жодного разу не бачили /а.с.20/.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вирішуючи даний спір суд враховує наступні обставини.

Відповідно до характеристики виданою Дорогинською сільською радою від 26.12.2017 року, ОСОБА_1 за даний час зарекомендував себе з позитивної сторони, з жителями села ввічливий, в нормальних дружніх відносинах, веде здоровий спосіб життя. Разом з своїми батьками виховує і лікує дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитини завжди доглянута, часто проходить лікування, консультації і різні обстеження в лікувальних спеціалізованих кініках України /а.с.19/.

Згідно рапорта дільничного Фастівського ВП Васильківського відділу ГУНП в Київській області та пояснень родичів, сусідів-свідків вбачається, що гр. ОСОБА_7 із ОСОБА_1 після розірвання шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. ОСОБА_1 виховує дочку ОСОБА_8, яка проживає постійно з ним, дитина забезпечена всім необхідним, має охайний зовнішній вигляд, матеріально забезпечена. Також з'ясовано, що ОСОБА_4 участі у вихованні спільної дитини ОСОБА_5 протягом останніх 5 років не приймає, матеріально не допомагає та не провідує її, місце знаходження ОСОБА_4 нікому не відоме /а.с.23/.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд констатує, що вони беззаперечно вказують на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки.

Про відсутність інтересу у відповідачки до подальшого вирішення питання про позбавлення її батьківських прав вказує також систематичне ігнорування викликів до суду, що свідчить про її незацікавленість.

При цьому доводи, що викладені відповідачкою у листах-зверненнях до суду, будь-якими належними та допустимими доказам не підтверджені.

Крім того, відповідно до Висновку органу опіки та піклування Фастівської РДА №06-21/4233 від 21.12.2017 року є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.21-22/.

Суд приймає цей висновок № 06-21/4233 від 21.12.2017 року на підтвердження доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_7, оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідачка по справі вихованням свої дочки не займається і ухиляється від своїх обов'язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своєї дочки.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, в разі наявності у відповідачки бажання поновити свої батьківські права відносно доньки ОСОБА_5, вона може реалізувати це шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України (Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2037-VIII від 17.05.2017, ВВР, 2017, № 25, ст.291), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, при визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним, оскільки на її утриманні знаходиться її мати, яка має І групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням органу зору /а.с.75/.

Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що ОСОБА_4 не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 704,80 грн.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 150, 152, 155, 164, 165, 167, 170 Сімейного Кодексу України, положеннями ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав громадянку України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (10 січня 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2,сплачений ним судовий збір в сумі 704,80 грн.

У задоволені іншої частини вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 28 березня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова