справа № 208/5925/16-ц
№ провадження 6/208/25/18
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Івченко Т.П., при секретарі Стомаченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: третейський суд при асоціації «Дніпровський банківський союз» «про скасування рішення третейського суду»,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій зазначив, що 06.02.2011 року ним укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» договір користування кредитною карткою, на підставі якого він отримав кредит який зобов'язався повертати і здійснювати інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Рішенням третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» 25.08.2015 року по справі № 6966/2015 було задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором». Він просить скасувати зазначене рішення третейського суду.

В обґрунтування своїх вимог заявник послався на те, що: він не був повідомлений про місце, час та дату судового засідання; рішення третейського суду йому не направлялося; оскаржуване рішення було прийнято судом без укладання третейської угоди; третейським судам не підсудні справи у спорах щодо захисту прав споживачів.

В судове засідання заявник та представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 «про скасування рішення третейського суду»; матеріали справи третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» № 6966/2015 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором», суд приходить до наступного висновку.

06.02.2011 року між публічним акціонерним банком комерційним банком «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір, на підставі заяви та правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» від 25.08.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь без змін ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 16956,64 грн. та 250 грн. судового збору.

Заявник прохає поновити йому строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Судом встановлено, що копія вказаного рішення отримана ОСОБА_1 26.05.2016 року. Зазначена обставина підтверджується відповідною відміткою на такій копії в матеріалах справи № 208/4853/16-ц за заявою ОСОБА_1 «про скасування рішення третейського суду» (а. с. 5).

02.08.2016 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою «про скасування рішення третейського суду», в якій просив скасувати рішення третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» від 25.08.2015 року. В межах вищевказаної справи № 208/4853/16-ц, ухвалою суду від 12.08.2016 року, матеріали заяви ОСОБА_2 повернуті заявникові.

Згідно поштового штемпелю на повідомленні про вручення поштового відправлення в матеріалах справи № 208/4853/16-ц (а. с. 18), заявник ОСОБА_1 ухвалу суду від 12.08.2016 року про повернення заяви «про скасування рішення третейського суду» отримав 13.09.2016 року. Повторно, із аналогічною заявою, яка є предметом даного судового розгляду, звернувся до суду 21.09.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України в редакції від 01.08.2016 року, чинній на момент звернення до суду, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Ч. 3 ст. 389-1 ЦПК України в редакції від 01.08.2016 року встановлено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З урахуванням того, що позивач звернувся із заявою про скасування рішення третейського суду у межах строку, встановленого чинним на той момент законодавством, проте заяву було визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1, що вплинуло на пропуск строків звернення до суду із відповідною заявою у справі № 208/4853/16-ц, суд вважає, що є підстави на поновлення такого строку.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського по справі суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, стягнення крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-50цс12.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 458 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 3 лютого 2011 року № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-856цс15, від 16 березня 2016 року № 6-2693цс15, від 13 квітня 2016 року №6-29цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, права якого захищаються Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» і в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча третейському суду.

Таким чином, рішення третейського суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене керуючись ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», ст.ст. 454 - 461 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Рішення третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» від 25.08.2015 року по справі № 6966/2015, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» - скасувати повністю.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно до 15.5) Перехідних положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

15.8) оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Суддя Івченко Т. П.