АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/297/18Головуючий по 1 інстанції Красюк Г.П.
Категорія: 19, 20 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Бабенка В.М., Василенко Л.І.

секретаря Наконечній М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Красюк Г.П. о 17 годині у залі судових засідань Шполянського районного суду Черкаської області, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-:

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову вказувала, що 14 листопада 1992 року вона з ОСОБА_5 уклали шлюб, який був зареєстрований у Буртівській сільській раді Шполянського району Черкаської області та проживали однією сім'єю до 2014 року. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2015 року шлюб між ними розірвано.

Позивачка вказує,що 12 червня 2012 року під час зареєстрованого шлюбу, подружжям за спільні кошти був придбаний легковий автомобіль «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску.

З метою поділу спільного майна подружжя, зазначає ОСОБА_4, вона звернулася до МРЕВ ДАІ м. Шпола, де їй стало відомо, що автомобіль «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску відчужено ОСОБА_5 згідно договору купівлі - продажу від 15 квітня 2015 року на користь матері відповідача - ОСОБА_3

Вказаний автомобіль є цінним майном, його вартість становить близько 300000 грн. і тому відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, повинно було відбутися за її письмової згоди, а на укладання договору, що потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вказана згода повинна бути і нотаріально посвідчена. Проте, вказує позивачка, вона ні усної ні письмової згоди на відчуження майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя не надавала.

Вважаючи даний правочин недійсним, таким, що суттєво порушує її майнові права та інтереси, ОСОБА_4 звернулася із відповідним позовом до суду і просила суд постановити судове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, укладений 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також стягнути із відповідачів на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 - задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 15 квітня 2015 року недійсним і сторони повернуто у первісний стан. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необгрунтованим, ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, оскільки судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 15 квітня 2015 року вона є власником автомобіля «HONDA CIVIC», номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, який вона передала у користування своєму синові - ОСОБА_5

Наприкінці жовтня 2017 року вона вирішила передати вказаний автомобіль у власність своєму онукові - ОСОБА_6 При оформленні документів на даний автомобіль від співробітників регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області їй стало відомо, що вона не може розпоряджатися власним автомобілем, оскільки на нього накладений арешт Шполянським райвідділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області. А у відділі державної виконавчої служби колишня дружина сина повідомила їй, що автомобіль «HONDA CIVIC», держномер НОМЕР_1, 2009 року випуску за рішенням суду переданий їй у власність. Пізніше позивач протиправно у присутності працівників поліції забрала у неї документи на належний їй автомобіль, ключі і сам автомобіль. Це змусило її звернутися з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, вказує, що 13 листопада 2017 року вона звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області з заявою про видачу копії оскаржуваного наразі рішення суду від 05 жовтня 2015 року і 05 грудня 2017 року вона його отримала, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений нею з поважних причин (оскільки суд першої інстанції в порушення вимог статті 222 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення) не надіслав на її адресу копію повного тексту рішення), а тому просить його поновити.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що автомобіль «HONDA CIVIC», держномер НОМЕР_1, 2009 року випуску придбаний ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за спільні кошти і автомобіль є їх спільною сумісною власністю, оскільки вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які вона особисто дала своєму синові 40 000 і 77 000 гривень. На час проживання у шлюбі ОСОБА_4 працювала державним службовцем та отримувала незначну заробітну плату і в цей період не оформляла кредитних угод та не отримувала у позику чи в дар грошових коштів для придбання спірного автомобіля. Зважаючи на вказані обставини та джерела походження коштів на придбання автомобіля «HONDA CIVIC» вважає даний автомобіль виключною особистою власністю сина і його беззаперечним правом самостійно розпоряджатися спірним автомобілем у тому числі і продавати його без згоди дружини.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2015 року, рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 не дотримався в момент вчинення правочину купівлі-продажу транспортного засобу вимог чинного законодавства щодо розпорядження об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим існують правові передумови для визнання договору купівлі - продажу автомобіля «HONDA CIVIC», укладеного 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, з 14 листопада 1992 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2015 року. (а.с. 6)

Під час перебування в шлюбі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за спільні кошти придбали автомобіль «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_5

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_4 вказувала, що 15 квітня 2015 року без її згоди та відома, ОСОБА_5 продав вказаний автомобіль своїй матері ОСОБА_3, чим суттєво порушив майнові права позивачки і штучно зменшив обсяг майна, що підлягає розподілу між подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відчуження за договором купівлі-продажу автомобіля «HONDA CIVIC», укладеного 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, який є цінним майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, без відома та згоди позивачки, викладеній в передбаченій законом формі, є суттєвим порушенням майнових прав ОСОБА_4 та було спрямоване на зменшення обсягу майна, що підлягає розподілу між подружжям.

Недодержання встановленого нормами Цивільного та Сімейного кодексів України порядку відчуження майна, що підлягає державній реєстрації і перебуває у спільній сумісній власності подружжя, неотримання ОСОБА_5 письмової згоди дружини на відчуження цінного спільного сумісного майна, а саме легкового автомобіля марки «HONDA CIVIC», державний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску за договором купівлі-продажу від 15 квітня 2015 року ОСОБА_3, є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_3 в апеляційні скарзі на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було взято до уваги той факт, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, які вона особисто дала своєму синові і який є особистою власністю ОСОБА_5, оскільки, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_3 не було надано будь-яких об'єктивних доказів, які б підтверджували вказані посилання.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча Карпенко

Судді Бабенко В.М.

Василенко Л.І.