АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/3837/15-ц
Провадження № 22-ц/792/60/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Талалай О.І., Янчук Т.О.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року (суддя Козак О.В.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 14 червня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №НМІВАЕ00007497, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 13142,42 долари США на строк до 13 червня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших виплат згідно кредитного договору.

Однак, відповідач допустив прострочення виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 26 грудня 2014 року сформувалася заборгованість 40485,30 доларів США, в тому числі: 10182,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 10067,94 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 644 долара США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19591,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором, та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що місцевий суд неналежним чином керувався нормами процесуального права.

На думку апелянта, суд не врахував того, що оскільки відповідач заперечує проти здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, то це не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а підставою покладення на відповідача обов'язку подати свій контррозрахунок, так як цей обов'язок йому належить відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України (чинної на момент розгляду судом справи по суті). Контррозрахунку, здійсненого відповідачем, матеріали справи не містять. Таким чином, у справі відсутні будь-які правові підстави для відмови судом у позові з підстав недоведеності, необґрунтованості або пропущення строку позовної давності.

Строк повернення кредиту у повному обсязі - 13 червня 2012 року. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до суду звернулось 19 лютого 2015 року, відтак, позов пред'явлений у межах строку загальної позовної давності.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір №НМIBAE00007497, за умовами якого, останній отримав кредитні кошти в сумі 13142,42 долари США на термін до 13 червня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 14 червня 2007 року по 13 червня 2012 року, зі сплатою за користуванням кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Щомісяця, починаючи через місяць в період сплати, позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 299,06 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. Періодом сплати вважати період 14 по 19 число кожного місяця.

12 липня 2011 року на адресу ОСОБА_4 Банком було направлено повідомлення №30.1.0.0/2-744 від 11 липня 2011 року про необхідність погашення простроченої заборгованості в сумі 11278,24 доларів США. У повідомленні також зазначалось, що у разі несплати простроченої заборгованості у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, Банк на підставі ст. 1050 ЦК України та п. 2.3.7 умов договору, буде вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також попередили про намір звернення стягнення на предмет застави.

Вказані обставини підтверджуються: копією повідомлення № 30.1.0.0/2-744 від 11 липня 2011 року та реєстром претензій, що містяться в матеріалах цивільної справи № 2-2218/6141/11 (а. с. 9, 37 цивільної справи № 2-2218/6141/11).

З наведеного повідомлення вбачається, що 12 липня 2011 року Банк пред'явив ОСОБА_4 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у разі несплати ним простроченої заборгованості у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, чим змінив строк виконання кредитного договору.

Вказане повідомлення було отримано відповідачем 17 липня 2011 року, що узгоджується з вищевказаними повідомленням № 30.1.0.0/2 -744 від 11 липня 2011 року та реєстром претензій, з поштовим штампом про відправлення. Відповідач заборгованість не погасив.

У лютому 2015 року Банк звернувся до суду з позовом і зазначив, що станом на 26 грудня 2014 року ОСОБА_4 має заборгованість по кредиту на суму 40485,30 доларів США, в тому числі,: 10182,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 10067,94 долари США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 644,00 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19591,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підтвердження заборгованості Банком надано кредитний договір №НМIBAE00007497 від 14 червня 2007 року; розрахунок заборгованості (а. с. 5-7, 9-10).

У судовому засіданні відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позов до суду пред'явлено після спливу строку позовної давності 17 серпня 2014 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як зазначено судом, надіславши 12 липня 2011 року ОСОБА_4 письмову вимогу №30.1.0.0/2-744 від 11 липня 2011 року, відповідно до п. 2.3.7 Договору, позивач скористався своїм правом про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів, змінивши остаточний строк повернення Банку боргу з 13 червня 2012 року на 17 серпня 2011 року. Також, за висновками суду, належних та допустимих доказів на підтвердження переривання позовної давності у 2013 році, коли Банк отримав рішення про стягнення частини заборгованості з відповідача, суду надано не було.

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Ч. 4 ст. 267 цього ж Кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України в редакції, чинній на момент прийняття судом рішення, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент прийняття судом рішення, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що у справі відсутні будь-які правові підстави для відмови судом у позові з підстав недоведеності, необґрунтованості або пропущення строку позовної давності, є незгодою апелянта з висновками суду та не є підставою для скасування рішення, що оскаржується.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував того, що заперечення відповідача проти здійсненого Банком розрахунку заборгованості не є підставою для відмови у позові, а є підставою покладення на відповідача обов'язку подати свій контррозрахунок, оскільки цей обов'язок йому належить відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не спростовує висновків суду про відмову у позові у зв'язку зі спливом строків позовної давності та не узгоджується з нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Судді: /підписи/ А.В. Купельський

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

__________________________________________________________________________

Головуючийупершійінстанції - Козак О.В. Категорія: 19, 27

Доповідач - Купельський А.В.