Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 0910/1403/2012-ц

провадження № 61-2900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2016 року у складі судді Гордія В. І. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року у складі суддів: Бойчука І. В., Горейко М. Д., Ясеновенко Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Зазначав, що 19 березня 2010 року його матір'ю - ОСОБА_4 - було вчинено заповіт на його користь та на користь відповідачів. Вказаний заповіт є недійсним, оскільки суперечив волі заповідача та посвідчений з порушенням чинного законодавства, а саме: текст заповіту не був оголошений секретарем його матері та був прочитаний тільки свідками; посвідчення заповіту відбувалось вдома у заповідача в зв'язку з її похилим віком, хоча текст заповіту викладено за допомогою комп'ютерної техніки (тобто, текст заповіту виготовлявся заздалегідь, а не в приміщенні житлового будинку його матері, чим порушено таємницю вчинення нотаріальної дії); в заповіті не вказано всі анкетні дані свідків, які були присутні при посвідченні заповіту; свідок ОСОБА_5 на день посвідчення заповіту була онкологічно хворою і після перенесеної операції потребувала постільного режиму та стороннього догляду за нею; свідок ОСОБА_6 є двоюрідним братом ОСОБА_2; 19 березня 2010 року його мати була важкохворою особою та перебувала в стадії реабілітації після перенесеного інсульту, що в свою чергу мало наслідком неможливість усвідомлювати наслідки своїх дій та керувати ними; в заповіті не вказано про причини, з яких заповідач не могла підписати заповіт особисто. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано нечинним та скасовано заповіт, посвідчений 19 березня 2010 року секретарем Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від імені ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини другої статті 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього кодексу.Частиною четвертою статті 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.З урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказів наданих сторонами суд дійшов висновку про те, що оскільки підпис в оспорюваному позивачем заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою, секретар сільської ради ніяких дій, передбачених частиною четвертою статті 207 ЦК України, не вчинив, будь-які застереження в заповіті відсутні.Обов'язок вказувати причини, з яких текст правочину не був підписаний тією особою, що вчиняє правочин, покладається на нотаріуса та інших осіб, що мають право вчинити нотаріальні дії, з тих міркувань, що вони повинні перевірити відповідність правочинів, які посвідчують, вимогам закону. Цього секретарем Вербовецької сільської ради вчинено не було.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недійсність заповіту, в якому не вказано причини (фізичної вади, стану здоров'я) вчинення підпису від імені заповідача іншою особою.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Підставою для скасування оскаржуваних судових рішень заявник вказує те, що заповіт підписано від імені заповідача іншою особою у зв'язку із паралічем лівої частини тіла ОСОБА_4, що утруднювало вільне володіння обома руками. Законодавець не зобов'язує призначати експертизу для підтвердження фізичних вад заповідача. Секретарю сільської ради, який посвідчував заповіт, було відомо про хворобу заповідача, що позбавляла ОСОБА_4 можливості рухатися. Немає суттєвої різниці, чи могла при певних зусиллях ОСОБА_4 підписати заповіт чи запросити іншу для цього особу, це її особисте право, і вона ним скористалася відповідно до вимог частини першої статті 1253 ЦК України. Не відповідають дійсності доводи позивача про те, що заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі через три роки після його посвідчення, оскільки вказані дії вчинено 29 березня 2010 року. Не відповідають дійсності також твердження позивача про відсутність доказів сплати державного мита за посвідчення заповіту. Крім того, судами не виконано вимог ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якими справа направлялася на новий розгляд.

19 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 19 березня 2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Вербовецькою сільською радою, яким на випадок своєї смерті заповіла сторонам у справі в рівних частинах все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право. Вказаний заповіт посвідчено вдома у заповідача за адресою: с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області через її похилий вік. У зв'язку з неможливістю ОСОБА_4 прочитати і підписати заповіт текст заповіту вголос прочитано і підписано ОСОБА_7 та в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 1247 ЦК України (тут і далі у редакції на дату посвідчення заповіту) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

За змістом частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Аналогічні положення закріплено в пункті 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (діяла на момент посвідчення заповіту), за змістом якого, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин.

Відповідно до положень частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За частинами другою-п'ятою статті 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути:1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Згідно частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Обставин про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 залишити 1/3 спадку ОСОБА_2, яка здійснювала за нею догляд, не було вільним та не відповідало її волі, не встановлено, а наявність у ОСОБА_4 хвороби й неможливість у зв'язку з цим підписати заповіт особисто підтверджується підписом свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Таким чином, сама по собі відсутність вказівки у посвідчувальному написі на причину, з якої текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем особисто, за встановлених обставин неможливості підпису заповіту ОСОБА_4 за станом здоров'я не свідчить про дефект форми заповіту та його недійсність у зв'язку з цим.

З урахуванням викладеного, висновку про те, що оспорюваний заповіт складено із порушенням вимог щодо його форми, встановлених частиною другою статті 1247 ЦК України та пунктом 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, суди дійшли внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що згідно статті 412 ЦПК України є підставою скасування судових рішень у справі та відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання заповіту недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик