ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 645/3741/18

Провадження № 22-ц/818/847/18

08 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: Харківська міська рада, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова, ухвалене 14 травня 2018 року у складі судді Сілантьєвої Е.Є.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого у листопаді 2017 року просив визнати за ним право власності на ? будівлі за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_3, та на ? частину будівлі за адресою: АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_4, а в цілому на ? будівлі за зазначеною адресою.

Позов мотивовано тим, що бабусі позивача ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_5 на праві власності належало по ? частині житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями. Відповідно до складеного 03 листопада 1986 року заповіту ОСОБА_3 заповіла належну їй частину домоволодіння доньці ОСОБА_4. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_4 після смерті матері фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала у домоволодінні АДРЕСА_1, сплачувала комунальні платежі, дбала про господарство, однак свідоцтва про право на спадщину не отримувала. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4 Її єдиним спадкоємцем є позивач у справі, ОСОБА_1 Постановою держанвого нотаріуса Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори (надалі 12 ХДНК) Синельникова І.П. від 27 травня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, що складається приміщення № 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення № 2-3, площею 11,1 кв.м., приміщення 2-4, площею 11,4 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме сараїв - літ. «Е», «Ж» та вбиральні літ. «И» після смерті матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину реконструйованих та самовільно побудованих приміщень № 2-5, 2-1 у житловому будинку АДРЕСА_1 відмовлено.

Задовольняючи частину позовних вимог, суд виходив з того, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_3 шляхом вступу у фактичне управління майном. ОСОБА_1 здійснив всі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4, однак не зміг оформити свої спадкові права внаслідок відсутності у нього правовстановлюючих документів. У задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на приміщення № 2-5 (комора), площею 3,8 кв.м., та частину приміщення № 2-1 (кухня), площею 2.2 кв.м., суд відмовив, оскільки особа не набуває права власності на здійснене нею самочинне будівництво. Доказів звернення до компетентних органів для встановлення факту готовності вказаних об'єктів до експлуатації та прийняття їх до експлуатації позивачем не надано.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 14 червня 2018 року Харківська міська рада (надалі ХМР) подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування посилається на те, що у зв'язку з наявністю у складі садибного індивідуального житлового будинку літ. «А-1» самочинно побудованих прим. 2-5 (комора), площею 3,8 кв.м., частини приміщення 2-1 (кухня), площею 2,2 кв.м., у зв'язку із наявністю у складі домоволодіння самочинно побудованого сараю літ. «Л» та за умови відсутності дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку, визнання права власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування є неможливим.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області у складі судді Яцини В.Б. від 20 липня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ХМР на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2018 року. В цей же день, 20 липня 2018 року, справа була призначена до розгляду Апеляційним судом Харківської області (т.2 а.с. 75-77, 79-80).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу ХМР передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 16 жовтня 2018 року визначено колегію судів: суддя-доповідач - Тичкова О.Ю., судді - Піддубний Р.М., Котелевець А.В. (т.2 а.с. 107).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ХМР підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 27.01.1956 року РЖУ Московського району, та ОСОБА_5 на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 27.01.1956 року РЖУ Московського району, на праві власності належало по ? частині житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 9, 12).

03 листопада 1986 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповіла всю належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями своїй доньці ОСОБА_4 (т.1 а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла (т.1 а.с. 18).

Згідно ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VI від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Частинами першою та другою ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VI від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Факт проживання ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_1 підтверджується копією будинкової книги, яка була досліджена в судовому засіданні, а саме арк. 2,10,18,20,22, де зазначено, що ОСОБА_4 дійсно мешкала за вищевказаною адресою на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 (т.2 а.с. 12-37).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління домоволодінням АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла (т.1 а.с. 16).

Із матеріалів спадкової справи № 21/2013, заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження та є спадкоємцем першої черги спадкування. В матеріалах спадкової справи № 21/2013 наявна заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.139).

27.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до 12 Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.173).

27.05.2017 року державним нотаріусом 12 ХДНК Синельниковим І.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я позивача, мотивовану тим, що останнім не було надано правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості (а.с.174).

Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 29.04.2016 року на момент смерті ОСОБА_4, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 04.02.1956 р. до дня смерті 27.07.2012 року разом з нею був зареєстрований син ОСОБА_1 (а.с. 164).

Згідно технічного паспорту, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 18.08.2005 року власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 239-243).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом позивачу постановою від 27 травня 2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві.

Таким чином, позивач здійснив всі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, але не прийняв її через обставини, що від нього не залежать. Право на спадщину на будинок позивачем не оформлювалось у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням суду, що переглядається, за ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнано право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, що складається приміщення № 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення № 2-3, площею 11,1 кв.м., приміщення 2-4, площею 11,4 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме сараїв - літ. «Е», «Ж» та вбиральні літ. «И».

Апеляційна скарга ХМР обґрунтована тим, що у складі домоволодіння АДРЕСА_1 наявне самочинно побудовані прим. 2-5 (комора), площею 3,8 кв.м., частина приміщення 2-5 (кухня), площею 2,2 кв.м., а також самочинно побудований сарай літ. «Л». Визнання права власності на самочинно побудоване майно чинним законодавством не передбачено, виділити вказані об'єкти зі складу домоволодіння неможливо, тому у суду не було підстав і для визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння в цілому.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «А-1» побудовний у 1934 році, сарай літ. «Е» побудований у 1951 році, сарай літ. «Ж» - у 1956 році, вбиральна літ. «И» - у 1970 році (т.1 а.с. 36-38).

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури, та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

За ОСОБА_1 рішенням суду визнано право власності в порядку спадкування за законом на об'єкти нерухомості, що не є самочинним будівництвом. У задоволенні позову про визнання права власності на самочинно побудовані прим. 2-5 (комора), площею 3,8 кв.м., частина приміщення 2-5 (кухня), площею 2,2 кв.м. відмовлено. Позовні вимоги про визнання права власності на самочинно побудований сарай літ. «Л» ОСОБА_1 заявлені не були та рішення суду стосовно нього не ухвалювалося.

Відповідно до статті 34 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин у справі) виконання будівельних робіт дозволяється після подання повідомлення чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294, основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках.

Державна архітектурно-будівельна інспекція відповідно до покладених на неї завдань: отримує повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, здійснює внесення змін до них, а також скасовує право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення; видає дозволи на виконання будівельних робіт, повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати або відмовляє у їх видачі, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) тощо.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК Україниправо власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У зв'язку із цим, норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

За змістом ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцієюмежах і відповідно до законів України.

Частина 3 ст. 18 Закону України № 2780-ХІІ від 16.11.1992 року «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п. «б» ч.1 ст. 31 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно вимог ст.ст. 5,18 Закону України № 2780-ХІІ від 16.11.1992 року «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 328, 392,1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином, самочинно побудовані приміщення №2-5 (комора), площею 3,8 кв.м. та частину приміщення №2-1 (кухня) площею 2,2 кв.м. не увійшли до складу спадщини, а отже не можуть бути визнані за ОСОБА_1 у порядку спадкування.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення .

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний