АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року

м. Харків

Справа №638/5975/16-ц

Провадження №22-ц/790/653/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року (постановлене суддею Подус Г.С. в приміщенні суду в м.Харкові)

УС Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1. Шлюб між ними розірвано, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої допомоги на її утримання не надає. Також їй відомо, що він має й інший дохід окрім своєї пенсії, та вказує про придбання нової квартири в м. Києві, яку неможливо було придбати за той розмір пенсії, яку він отримує. В зв'язку з цим просила суд позов задовольнити, та з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 6000 грн. починаючи з дня подання позову, а саме з 12.04.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти повного задоволення позовних вимог, наголосивши, що позов відповідач визнає частково в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач є особою, яка перебуває на пенсійному забезпеченні, та має дохід у розмірі 2002,51 грн. Також вказала, що відповідно до Довідки №963 від 13.05.2017 року відповідач добровільно сплачував аліменти з травня 2016 р. по травень 2017 р. у розмірі 500,63 грн. щомісячно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1689 гривні, з урахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно починаючи з 12 квітня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 180 грн. 16 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Апелянт зазначила, що при встановленні суми аліментів судом першої інстанції не враховано витрати на забезпечення нормального функціонування та розвитку дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 930 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Апелянт зазначав, що судом першої інстанції невірно враховано наявність в нього нерухомого та рухомого майна, яке він отримав внаслідок укладення мирової угоди після розірвання шлюбу з позивачем.

Крім того, вважає що обов'язок утримувати неповнолітню дитину покладений і на позивача, тому він має сплачувати половину від установленого прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.1 ст 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вимоги ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто дана норма передбачає обов'язок утримувати дитину, як батьком, так і матір'ю, причому, такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Позивач при цьому є особою працездатного віку, немає ніяких протипоказань до праці, тому вона також повинна приймати участь в утриманні дитини на рівні з її батьком.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджує також копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 27.01.2007 року (а. с. 7).

Згідно довідки дільниці №9 КП «Жилкомсервіс» №81 від 08.04.2016 року, дитина та позивач ОСОБА_1 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)

Як вбачається із інформації наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України від 01.02.2017 року, інформація про дохід ОСОБА_2 а за період з 01.01.2016 року відсутня.

Відповідно до Довідки № 963 від 13.05.2017 року відповідач отримує пенсію у розмірі 2002,51 грн. та добровільно сплачував аліменти з травня 2016 р. по травень 2017 р. у розмірі 500,63 грн. щомісячно.

В заяві про збільшення позовних вимог, позивач вказала про те, що у 2012 році відповідач уже після того як звільнився та пішов на пенсію, разом із дружиною придбав за спільні кошти квартиру №АДРЕСА_3. В той же час було придбано автомобіль Хюндай Сана Фе, який в даний час є його власністю. Тому позивач вважає, що спростовуються твердження відповідача про відсутність доходу з часу звільнення з роботи та перехід на пенсію. В заяві про збільшення позовних вимог, позивач також вказала, про те, що вже після розірвання шлюбу відповідачем було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2, які було придбано 23.11.2016 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ст.77,78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», щодо встановлення прожиткового мінімуму на 2017 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, обставини справи, та принципи розумності і справедливості, та дійшов висновку, що достатнім розміром аліментів, який підлягає стягненню з відповідача є сума у розмірі 1689, 00 грн.

Відповідач є пенсіонером, але матеріали справи містять докази про наявність у нього як нерухомого так і рухомого майна, частина якого була придбана уже після того, як він пішов на пенсію, що також свідчить про його майновий стан. Разом з тим, суд врахував і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною особою, даних про наявність обмежень за станом здоров'я не має, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні.

Приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дитини та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтереси останньої, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1689, 00 грн.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 березня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко