АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/594/16-ц Номер провадження 22-ц/786/243/18Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката Гапон О.Я.

розглянула у режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом м.Кременчука у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 квітня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки та про визнання такими, що відсутні майнові права на житлові квартири та нежитлові приміщення,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 14 вересня 2007року, укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», предметом якого була застава майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 та визнати відсутність майнових прав ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на вказану вище квартиру.

Посилався на те, що на час укладання вказаного договору відповідно до Закону України «Про іпотеку» майнові права на окремі приміщення у житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука

Полтавської області від 26 квітня 2016 року позов

ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 14 вересня

2007 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та

ОСОБА_2

Визнано такими, що відсутні майнові права ПАТ «Райффайзен Банк

Аваль» на квартиру АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на

неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення

норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука

Полтавської області від 26 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ від 25 жовтня 2017р. ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2016р. скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, зі змінами, що були внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набули чинності 15 грудня 2017 року, у зв'язку із початком роботи Верховного Суду, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вбачаючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності вищевказаної редакції Кодексу, то розгляд справи проводиться колегією суддів за положеннями, що діють після набрання чинності редакції Кодексу від 15 грудня 2017 року.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на будівництво квартири на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 18 016,25 доларів США з терміном повернення до 13 вересня 2017 року та сплатою 11,5 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 14 вересня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, право власності на яке виникне у іпотекодавця після закінчення будівництва та здачі в експлуатацію (п. 1.2 договору іпотеки).

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що 14 вересня 2007 року під час укладення іпотечного договору були порушені положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення у житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки такий строк розпочався з дня отримання позивачем вимоги банку про дострокове виконання кредитних зобов'язань, тобто з 25 травня 2014 року.

Однак колегія суддів повністю не може погодитись з таким висновком районного суду.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом 29 січня 2016 року,який надісланий по пошті, ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений ним із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 14 вересня 2007 року.

Вірно давши оцінку положенням ч.ч.1,3 ст.5 Закону України «Про іпотеку» ( у редакції, чинній на момент укладання оспорюваного договору), місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що на час укладання спірного договору іпотеки норми цього закону не визначали майнові права, як предмет іпотеки, а тому договір є таким, що укладений з порушенням вимог названого закону.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду та просив його застосувати (а. с. 30).

Проте, районний суд, визнаючи недійсним договір іпотеки від 14 вересня 2007 року, вважав обгрунтованим твердження позивача про те, що перебіг позовної давності для звернення з даним позовом розпочався у травні 2014 року, тобто тоді, коли останній дізнався про прийняття Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області рішення у справі про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості.Тобто, суд виходив із настання строків виконання зобов'язань.

При цьому, не звернув увагу на те, що предметом спору є не зобов'язальні правовідносини, а недійсність правочину, укладеного 14 вересня 2007 року.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Між тим, іпотекодавцем за оспорюваним договором іпотеки є сам ОСОБА_2, який на день укладення оскаржуваного правочину своїм підписом підтвердив укладення договору іпотеки, що, у свою чергу, також свідчить про те, що з вересня 2007 року йому було достеменно відомо про вчинення цього правочину.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що якщо ж суд дійде висновку, що строк позовної давності усе ж таки пропущений, то просив поновити його як такий, що пропущений з поважних причин.

Однак заявником не наведено жодної такої поважної причини, які міг оцінити суд.

За таких обставин , приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 достовірно було відомо про укладення договору іпотеки 14 вересня 2007р., проте з даним позовом він звернувся тільки в січні 2016р., а також зважаючи на заяву банку, зроблену відповідно до приписів ч.3 ст.267 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б.Бутенко

/підпис/ О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 20.02.2018р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна