Ухвала

20 березня 2018 року

м. Київ

справа № 466/1150/14-ц

провадження № 61-6035 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Лесько А. О. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю., розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 липня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5 квітня 2012 року. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_4 від 11 квітня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

12 грудня 2017 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) на адресу Верховного Суду України направлено заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 лютого 2017 року.

1 лютого 2018 року матеріали провадження за заявою ОСОБА_4 передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 лютого 2018 року суддею-доповідачем визначено - ОСОБА_7

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2017 року суддею Штелик С.П. заявлено самовідвід та передано заяву ОСОБА_4 для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини першої статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підтвердження наявності підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року ОСОБА_8 надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року (справа №757/16543/14-ц) та від 9 жовтня 2017 року (справа №487/2617/16-ц).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши доводи заяви про перегляд, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що з врахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 13 березня 2015 року № 185, складеного комісією комунального закладу Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, на момент складення заповіту ОСОБА_6 була абсолютно неспроможна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного в такому стані правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- від 25 жовтня 2017 року (справа №757/16543/14-ц) суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_9 волевиявлення ОСОБА_10 було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки наявні у справі докази не свідчать про те, що на момент складання заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. При цьому у мотивованому висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 5 лютого 2016 року лише стверджено, що існуючі в той час порушення психічної діяльності ОСОБА_10 істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Тобто, експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_10 в момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

- від 9 жовтня 2017 року (справа №487/2617/16-ц) суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що зі змісту заповіту, укладеного ОСОБА_11, вбачається, що на підставі статті 1248 ЦК України заповіт на прохання ОСОБА_11 записаний нотаріусом з її слів за допомогою компʼютера, прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний нею у звʼязку з хворобою у неї вдома. Крім того, судами встановлено, що у судовій посмертній експертизі Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи № 11-К від 16 березня 2017 року, відсутній висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_11 самостійно читати та писати текст заповіту від 17 грудня 2010 року.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд), підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, у яких тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, наданих для порівняння, та у судових рішеннях, про перегляд яких заявлено ОСОБА_4, судами встановлено різні фактичні обставини справи, а тому відсутні підстави вважати, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зокрема, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року (справа №757/16543/14-ц) та від 9 жовтня 2017 року (справа №487/2617/16-ц) не було встановлено неспроможності дієздатної фізичної особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного в такому стані правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України.

Таким чином, прикладів неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини першої статті 225 ЦК України у подібних правовідносинах норм матеріального права заявником не надано.

Відповідно до статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Ураховуючи вищенаведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску до провадження заяви ОСОБА_4 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 355, 360 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент подачі заяви про перегляд), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв