Справа № 185/5973/17
Провадження № 2/185/298/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування нерухомим майном, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою № 13 у будинку № 9 по вулиці Кравченка у місті Павлограді Дніпропетровської області шляхом зобов'язання відповідача передати позивачу ключі від вхідних дверей квартири та її вселення у квартиру АДРЕСА_1; встановити наступний порядок користування спірною квартирою, а саме:

- надати позивачу та малолітній ОСОБА_4 в користування житлову кімнату 3 площею 17,0 кв.м;

- надати відповідачу в користування житлову кімнату 8 площею 14,2 кв.м;

- залишити у спільному користуванні сторін кімнату 7 площею 11,2 кв.м, прихожу площею 7,9 кв.м, кухню площею 8,5 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,6 кв. м, лоджію площею 2,7 кв.м.

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, визнано за сторонами право власності по ? частині квартири АДРЕСА_2. Крім того, відповідно до довідки № 12433 від 29.06.2017 року про реєстрацію та склад сімї у спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх малолітня дитина. Однак відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, змінивши замки на вхідних дверях квартири. З приводу цього вона неодноразова зверталась до органів поліції, але їй було запропоновано вирішувати даний спір у цивільно-правовому порядку. Вважає, що саме такий порядок користування слід застосувати, так як житлові кімнати 3 площею 17,0 кв.м та 8 площею 14,2 кв.м у спірній квартирі є ізольованими, що надасть можливість не порушувати особисте життя кожного із сторін, а також у звязку з тим, що кімната 3 є більшою за кімнату 8, що надасть можливість користуватися зазначеною кімнатою позивачу разом з їх дитиною.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах і доводах викладених у позові.

Відповідач, представник відповідача заперечували будь - яку можливість користування спірною квартирою позивача разом з дитиною, так як на даний час у спірній квартирі без реєстрації проживають члени його сімї, а саме, цивільна дружина ОСОБА_5, її діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також їх спільна дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того відповідач підтвердив той факт, що він не бажає, щоб позивач разом з їх дитиною користувалися спірною квартирою та чинить їй в цьому перешкоди.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 зі сторони відповідача підтвердили той факт, що сторони по справі є колишнім подружжям та між ними існують неприязнені стосунки.

Суд, вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, визнано право власності за ОСОБА_8 (нині змінила прізвище на ОСОБА_3) ОСОБА_11 та ОСОБА_2 по ? частині квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року, але відповідно до довідки КП № 2 від 29.06.2017 року за № 12433 про реєстрацію та склад сімї сторони по справі зареєстровані у спірній квартирі.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК Української РСР гарантовано право громадянина на житло.

Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Отже, співвласниками спірного майна відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року є сторони по справі.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Від шлюбу сторони мають малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка також зареєстрована у спірній квартирі.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України № 6-158 цс14.

Отже, співвласники майна, разом зі своєю малолітньою дитиною, мають право на користування спірною квартирою.

Суд не дає оцінку факту проживання у спірній квартирі особам, які не зареєстровані у спірній квартирі, не є членами колишньої сімї та не є співвласниками зазначеного майна, так як такі особи не наділені правом користування спірним майном відповідно до діючого законодавства та не можуть їх оспорювати.

У судовому засіданні не заперечувався самим відповідачем факт позбавлення позивача, разом з дитиною, можливості проживання у спірній квартирі та не бажання їх помешкання у спірній квартирі, тому суд вважає за можливе усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом зобов'язання відповідача передати позивачу ключі від вхідних дверей квартири та її вселення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна, яка є в спільній частковій власності.

У судовому засіданні встановлено, що домовленість між сторонами з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою відсутня.

Як вбачається з технічного паспорту спірної квартири, складеного КП Павлоградським міжміським БТІ станом на 06.02.2013 рокуАДРЕСА_3, загальною площею 69,1 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, в будинку № 9 по вулиці Кравченка у місті Павлограді Дніпропетровської області загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м має такі жилі і підсобні приміщення: житлову кімнату 3 площею 17,0 кв.м; житлову кімнату 7 площею 11,2 кв.м, житлову кімнату 8 площею 14,2 кв.м, прихожу площею 7,9 кв.м, кухню площею 8,5 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,6 кв. м, лоджію площею 2,7 кв.м.

При цьому, згідно технічного паспорту кімнати 3 та 8 у спірній квартирі знаходяться у протилежних її частинах, є роздільними та їх можливо ізолювати від інших приміщень.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Тому, враховуючи розмір часток у спільній частковій власності колишнього подружжя, наявність малолітньої дитини, яка повинна проживати разом із матірю, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача щодо запропонованого ним порядку користування спірною квартирою, виділивши позивачу в користування житлову кімнату 3 площею 17,0 кв.м, відповідачу - житлову кімнату 8 площею 14,2 кв.м, інші приміщення залишити у спільному користуванні.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування нерухомим майном - задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою № 13 у будинку № 9 по вулиці Кравченка у місті Павлограді Дніпропетровської області шляхом зобов'язання ОСОБА_12 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири та вселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у квартиру АДРЕСА_1.

Встановити наступний порядок користування квартирою № 13, загальною площею 69,1 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, в будинку № 9 по вулиці Кравченка у місті Павлограді Дніпропетровської області, а саме:

- надати ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в користування житлову кімнату 3 площею 17,0 кв.м;

- надати ОСОБА_2 в користування житлову кімнату 8 площею 14,2 кв.м;

- залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кімнату 7 площею 11,2 кв.м, прихожу площею 7,9 кв.м, кухню площею 8,5 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,6 кв. м, лоджію площею 2,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко