Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/23354/16-ц

провадження №61-2011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В.,

Білич І. М., Болотова І. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі -

ПАТ «Київенерго»), звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в ході розгляду справи, та просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в солідарному порядку вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 18 053,05 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є споживачами електричної енергії в квартирі АДРЕСА_1. Постачання електроенергії за вказаною адресою здійснює

ПАТ «Київенерго».

29 січня 2013 року електропостачання за вказаною адресою було відключено.

22 листопада 2013 року в ході обстеження приладу обліку в указаній вище квартирі, представниками ПАТ «Київенерго» було виявлене порушення Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі - Правила), яке виразилось у самовільному підключенні електропроводки до електричної мережі електропередавальної організації після відключення

29 січня 2013 року, про що складено відповідний акт та нараховані збитки у розмірі 18 053,05 грн, які не відшкодовані добровільно. У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за користування необлікованою електричною енергією у розмірі 18 053,05 грн та судовий збір у розмірі

1 378 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт порушення ОСОБА_5 Правил, яке виразилось у самовільному підключенні до мережі постачання, а відтак, вартість необлікованої електроенергії підлягає стягненню з ОСОБА_5 Оскільки власником квартири, до якої надаються послуги електропостачання є ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_3 відсутні.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 18 053,05 грн і судового збору скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт крадіжки електроенергії або безоблікове споживання електроенергії, ураховуючи, що правопорушенням в електроенергетиці є не сам факт самовільного підключення до електроенергетики, а саме факт розкрадання споживачем електричної енергії у разі самовільного підключення і споживання електричної енергії поза межами приладів обліку. Матеріали справи не містять доказів, що мало місце безоблікове споживання електричної енергії. Апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд помилково вважав встановленим факт крадіжки електричної енергії ОСОБА_5 і, відповідно, наявність підстав для покладення на неї цивільно-правової відповідальності.

У касаційній скарзі, поданій 13 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Київенерго» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 27 березня 2008 року між

ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_3 було укладено договір про користування електричною енергією. Лише після звернення до суду з позовом ПАТ «Київенерго» стало відомо, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 Про договір дарування від 16 лютого 2009 року, за умовами якого власником Ѕ частини вказаної квартири вже була ОСОБА_9, заявнику стало відомо після розгляду справи судом першої інстанції, на стадії апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_5

Зауважено, що пунктом 7 Правил встановлено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією.

Касаційна скарга містить посилання на те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що на момент складання акту про порушення Правил за вказаною адресою, нового договору про користування електричною енергією з новим власником квартири укладено не було.

Згідно доводів касаційної скарги, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення в частині стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію з ОСОБА_5, як з власника квартири, на підставі наявних доказів у справі.

Проте апеляційний суд не врахував, що заборгованість була нарахована енергопостачальною організацією не за крадіжку електричної енергії внаслідок самовільного підключення, а саме за порушення Правил, яке виразилось у самовільному підключенні до електричної мережі після припинення електропостачання.

Позивач зазначає, що апеляційним судом прийнято незаконне рішення у зв'язку із хибним розумінням обставин справи, неправильною оцінкою доказів та невірним застосуванням положень статей 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», пункту 53 Правил.

Відповідачі та інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі договору дарування від 28 грудня

2007 року ОСОБА_5 є власником 9/10 частин квартири АДРЕСА_2. На підставі договору дарування

від 7 листопада 2008 року ОСОБА_5 стала власником іншої 1/10 частини цієї квартири.

27 березня 2008 року між ОСОБА_3 та АЕК «Київенерго» укладено договір про користування електричною енергією, що надається за вказаною адресою. Відкрито особовий рахунок, за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаної вище квартири.

На стадії апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 16 лютого 2009 року, власником Ѕ частини квартири стала ОСОБА_9

Внаслідок несплати за спожиту електроенергію за квартирою АДРЕСА_1 рахується заборгованість у розмірі

2 572,23 грн, у зв'язку з чим працівникамиПАТ «Київенерго» 29 січня 2013 року було проведено відключення даної квартири від мережі електропостачання, про що був складений відповідний акт про відключення споживача від електричної мереж.

Від імені споживача вказаний акт підписано ОСОБА_3

22 листопада 2013 року при проведенні перевірки стану дотримання споживачами вимог нормативних документів з енергопостачання представниками ПАТ «Київенерго» за адресою відповідачів виявлено порушення Правил, а саме, самовільне підключення електропроводки до електричної мережі електропередавальної організації після відключення 29 січня 2013 року, про що складено відповідний акт. Даний акт про порушення від 22 листопада 2013 року підписаний трьома представниками енергопостачальника в присутності споживача ОСОБА_3 та містить посилання про те, що ОСОБА_5 в телефонному режимі відмовилась від участі при складанні акту, а ОСОБА_9, яка постійно проживає за вказаною адресою, вдома відсутня. В установленому законом порядку акт не оскаржений та є дійсним.

16 червня 2014 року на засіданні комісії по розгляду актів про порушення споживачами Правил нараховано збитки за необліковану електроенергію за порушення споживачами правил користування електричною енергією за період з 29 січня 2013 року до 22 листопада 2013 року у розмірі 18 053,05 грн.

Станом на 1 травня 2016 року заборгованість за актом про порушення Правил споживачами не сплачена та складає 18 053,05 грн.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції на час спірних правовідносин), Правилами, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №562 від 4 травня 2006 року (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетики та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом пункту 48 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема, за порушення правил користування електричною енергією; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Підставами відповідальності споживача електроенергії за пунктом 48 Правил, є зокрема порушення правил користування електричною енергією.

Згідно з пунктом 53 Правил, пункту 4.1 Методики у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем; один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника; споживач має право внести до акта свої зауваження; факт виявлених представниками енергопостачальника електричної енергії за регульованим тарифом порушень споживачем вимог Правил оформлюється актом про порушення.

За пунктом 3.1 Методики, вона застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил в разі виявлення порушень Правил, зокрема самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку (підпункт 4 пункту 3.1).

Відповідно до пункту 3.4. Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 3.1 Методики, крім виявлення випадків фіксації індикаторами впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, та в підпункті 4 пункту 3.1 Методики (за наявності між енергопостачальником та споживачем договірних відносин за об'єктом споживача, за яким було виявлено самовільне підключення), розрахунковий добовий обсяг споживання електричної енергії (W, кВт. год) визначається за формулою 3.1.

Згідно пункту 3.3. (в) розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється за кількістю днів у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричної мережі після припинення електропостачання у зв'язку з порушенням Правил - із дня припинення електропостачання електроустановки споживача до дня повторного припинення електропостачання, але не більше ніж за три роки.

Зважаючи на предмет позову, визначальним у ньому є саме доведеність факту порушення Правил споживачем.

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов'язані з конкретним порушенням Правил, дослідженню і оцінці підлягали такі докази, зокрема як: акт порушення, протокол засідання комісії, розрахунок суми збитків, повідомлення про оплату по акту про порушення.

Саме дотримання умов та порядку складання акту про порушення відповідно до вищезазначених Правил може бути належною підставою для прийняття рішення про притягнення особи, яка порушила Правила, до відповідальності, оскільки відповідно до пункту 3.1. Методики визначення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення побутовими споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ № 562 від 4 травня 2006 року, ця Методика застосовується на підставі акту про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності у справі доказів на підтвердження факту порушення Правил, зокрема щодо самовільного підключення електропроводки до електромережі, та вважає безпідставним посилання апеляційного суду на недоведеність факту крадіжки електроенергії і споживання електричної енергії поза межами приладів обліку, оскільки підставою відповідальності у даній справі та нарахування вартості необлікованої електроенергії, як встановлено судом першої інстанції, є саме порушення Правил користування електричної енергії для населення, яке полягає у самовільному підключенні до електричної мережі після припинення електропостачання.

Встановивши, що факт порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме: самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника після відключення 29 січня

2013 року, підтверджується актом про порушення, підписаним трьома представниками позивача та представником ОСББ «Кропівницького» Ключковським П.І., що підтверджує його дійсність, а також, що вказаний акт відповідає вимогам вищезазначених Правил та містить усі передбачені законодавством дані, необхідні та достатні для визначення обсягу і вартості необлікованої електричної енергії, зокрема за пунктом 3.3 (в) та формулою 3.1 Методики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_5, як споживача послуг електропостачання та власника житлового приміщення, самовільно підключеного до електромережі позивача, вартості необлікованої електричної енергії, визначеної відповідно до Методики на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил .

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов'язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення відповідальності за виявлене порушення правил користування електричною енергією саме на відповідача ОСОБА_5, як споживача та власника житлового приміщення, до якого надавались послуги з електропостачання.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів щодо права власності ОСОБА_5 на квартиру, до якої надавалася електроенергія та за відсутності доказів про наявність інших співвласників цієї квартири, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог саме до цього відповідача, з урахуванням того, що вимог до іншого співвласника - ОСОБА_9 в суді першої інстанції позивачем не пред'являлось, а наявність у неї права власності на Ѕ частину квартири встановлено лише на стадії апеляційного розгляду справи і її залучення судом апеляційної інстанції, за приписами процесуального закону, знаходилось поза межами повноважень цього суду.

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Неповідомлення ОСОБА_5 про відчуження нею Ѕ частини АДРЕСА_1 у м. Києві на користь ОСОБА_9 не може бути підставою для звільнення ОСОБА_5 від відповідальності за порушення Правил.

Суд першої інстанції помилково послався на доведеність факту втручання споживача в роботу засобу обліку електричної енергії, внаслідок якого електролічильник споживача недораховував електричну енергію, оскільки за змістом ухваленого ним рішення такі обставини не стосуються даного спору, не встановлювались в ході розгляду справи та такими обставинами не обґрунтовувались позовні вимоги.

Також, суд першої інстанції помилково послався на підпункт 1 пункту 3.1 Методики, замість підпункту 4 пункту 3.1, що відповідає виявленому порушенню - самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку.

Разом із тим, зазначені помилкові посилання у судовому рішенні не призвели до неправильного вирішення спору та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки місцевим судом притягнуто відповідача ОСОБА_5 до відповідальності за порушення Правил, яке встановлено в акті порушення та яке полягає у самовільному підключенні електропроводки до електричної мережі енергопостачальника після відключення 29 січня 2013 року. Стягнуто суму необлікованої електричної енергії, визначеної відповідно до пункту 3.3 (в) та за формулою 3.1 Методики, як визначено в протоколі засідання комісії по розгляду відповідного акту про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил.

Судом першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, надано належну оцінку акту порушення, протоколу засідання комісії, розрахунку суми збитків, у зв'язку з чим, по суті правильно вирішено спір.

Суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував, неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв'язку з чим помилково скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги позивача щодо неправильності застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права щодо переоцінки встановлених обставин та наявності у зв'язку з цим підстав, визначених статтею 413 ЦПК України для скасування ухваленого ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року скасувати, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик