Постанова

Іменем України

01 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 303/6919/15-ц

провадження № 61-127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_4,

третя особа - публічне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року у складі суддів: Леска В. В., Готри Т. Ю., Кожух О. А.,

та касаційну скаргу ОСОБА_5 на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року у складі суддів: Леска В. В., Готри Т. Ю., Кожух О. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 26 грудня 2013 року по вул. Матросова в м. Мукачево сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено їх автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1. Постановою суду встановлено, що відповідач, керуючи автомобілем Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_3, порушив Правила дорожнього руху України. Вказаною дорожньо-транспортною пригодою позивачам заподіяно шкоду в розмірі 63 628 грн, з яких 35 954 грн 60 коп. їм виплачено як страхове відшкодування, невідшкодованою залишається сума 27 673 грн 40 коп. Крім того, 1 905 грн 42 коп. становить втрата товарної вартості автомобіля, 9 593 грн 91 коп. витрати пов'язані з відновленням прав, з них оплата калькуляції - 290 грн, послуги ПП «Інтер-Ріск» - 4 314 грн 50 коп., банківська комісія - 172 грн 30 коп., поштові витрати - 80 грн 85 коп., телекомунікаційні послуги - 92 грн 85 коп., рамки номерного знаку - 54 грн, дублікат номерного знаку - 250 грн, правова допомога - 4 040 грн, послуги експерта - 300 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі просили суд стягнути з відповідача, як винної у завданні збитків особи, суму збитків, не відшкодованого страховою компанією відповідача у розмірі 27 673 грн 40 коп., майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 1 905 грн 42 коп., реальних збитків, понесених для відновлення порушених прав в розмірі 9 593 грн 91 коп., моральної шкоди в розмірі 25 тис. грн, а разом - 64 172 грн 73 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 27 673 грн 40 коп. завданої шкоди, 1 905 грн 42 коп. втрат товарної вартості автомобіля та 15 тис. грн моральної шкоди, а всього - 44 578 грн 82 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивовано тим, що згідно з наданими документами власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_1, тому сума матеріального збитку має бути відшкодована останній, а ОСОБА_2 є неналежним позивачем і у вимогах до нього має бути відмовлено. ОСОБА_3 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України, за результатами чого сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено автомобіль Skoda Octavia, що належить ОСОБА_6 Вимогами чинного законодавства визначено, що шкода завдана майну фізичної особи має бути відшкодована особою, яка її завдала. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля Skoda Octavia завдана шкода в розмірі 66 180 грн 12 коп., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи від 14 січня 2016 року. ОСОБА_6 страховою компанією відшкодовано частину майнової шкоди 35 989 грн 50 коп., завданої ОСОБА_3, у зв'язку із чим відповідач на підставі вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов'язаний сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути указану різницю в розмірі 27 673 грн 40 коп., виходячи з меж позовних вимог, які заявлені ОСОБА_7 Крім того, суд вказав, що з відповідача на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню сума моральної шкоди, завданої останній внаслідок пошкодження її автомобіля, що привело до додаткових зусиль для організації її життя, завдало моральних страждань, яку суд оцінив у 15 тис. грн.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення витрат, пов'язаних з отриманням страхового відшкодування, мотивовано тим, що указані правовідносини виникли між позивачем та страховою компанією і суд не встановив вини відповідача в несвоєчасному виконанні страховою компанією своїх зобов'язань, у зв'язку із чим відмовив у стягненні указаних витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з пошкодженням номерного знаку,мотивовано тим, що позивачем не доведено указаних вимог належними та допустимими доказами, тому указані вимоги не підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 222 грн 29 коп. судових витрат.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при зверненні до суду ОСОБА_1 сплатила 320 грн 87 коп. судового збору, вимоги останньої задоволені на 69,4 %, а тому до стягнення з відповідача підлягає 222 грн 29 коп. ОСОБА_2, який сплатив 320 грн 87 коп., в позові відмовлено, а тому зазначена сума не підлягає відшкодуванню останньому. Крім того, судом указано, що витрати ОСОБА_3 на правову допомогу в сумі 6 тис. грн документально не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_5.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: публічне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року скасовано.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1071 грн 84 коп. судових витрат з оплати судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в матеріалах справи наявні два звіти про оцінку вартості майнової шкоди, завданої позивачці у результаті дорожньо-транспортної пригоди, та висновок автотоварознавчої експертизи, а саме: 1) звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 24 березня 2014 року, згідно якого станом на дату оцінки 26 грудня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику спірного транспортного засобу складає 28 153 грн 20 коп.; 2) звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 30 вересня 2015 року, згідно якого станом на дату оцінки 26 грудня 2013 року вартість матеріального збитку, з урахуванням втрати товарної вартості в сумі 1 905 грн 45 коп., спричиненого власнику спірного транспортного засобу складає 30 058 грн 62 коп.; 3) висновок автотоварознавчої експертизи від 14 січня 2016 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику спірного транспортного засобу складає 66 180 грн 12 коп., величина втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 3 236 грн 41 коп. 25 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заявою про страхове відшкодування у розмірі 39 427 грн 11 коп. та за проведення експертного дослідження 760 грн, які просила перерахувати на її ім'я за вказаними в заяві реквізитами, до заяви додала зокрема звіт оцінки вартості майнової шкоди і ремонтну калькуляцію від 10 березня 2014 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля становить 28 153 грн 20 коп. 05 лютого 2015 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за заявою ОСОБА_5 здійснила їй виплату страхового відшкодування в розмірі 31 639 грн 65 коп. У зв'язку із цим, суд апеляційної інстанції вказав, що виплачена позивачу страхова сума повністю відшкодовує завдані їй матеріальні збитки, в тому числі втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 1 905 грн 42 коп., визначену звітом про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 30 вересня 2015 року, яка становить 30 058 грн 62 коп., тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 суми завданої шкоди, про стягнення якої просить позивач. З посиланням на зазначене, апеляційний суд також указав на відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 суми на відшкодування моральної шкоди.

Також, суд апеляційної інстанції вказав, що рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у позові ОСОБА_6 про стягнення витрат, пов'язаних з отримання страхового відшкодування, витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з пошкодженням номерного знаку, в апеляційному порядку не оскаржено, тому відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції чинній на момент апеляційного розгляду справи) не було предметом апеляційної перевірки. Проте, за наслідками апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції в указаній частині.

Додатковим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року задоволено заяву представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 тис. грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Додаткове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно договору від 01 грудня 2015 року про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3, адвокат прийняв на себе зобов'язання із надання правової допомоги у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 майнової і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Апеляційним судом указано, що 07 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_3, приєднано до матеріалів справи документи на підтвердження сплати ОСОБА_3 витрат з оплати правової допомоги, зокрема: розрахунок вартості правової допомоги, підписаний адвокатом ОСОБА_4 та клієнтом ОСОБА_3, вартість якої становить 6 тис. грн, квитанція до прибуткового касового ордера № 21 від 01 грудня 2015 року, згідно якої прийнято від ОСОБА_3 за надання правової допомоги згідно з договором від 01 грудня 2015 року 6 тис. грн. Вказавши, що розрахунок вартості правової допомоги проведено у відповідності зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 тис. грн витрат на оплату правової допомоги адвоката.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року і залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2016 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції неповно та невірно встановлені дійсні обставини спору, який виник між сторонами, а також порушено вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, згідно вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Вимогами статті 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Скаржник зазначає, що апеляційний суд безпідставно поклав в основу свого рішення суму, визначену автотоварознавчою експертизою від 24 березня 2014 року, не з'ясувавши при цьому реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля як того вимагають положення статті 1192 ЦК України. У зв'язку із зазначеним, скаржник пояснює, що вона не мала коштів на ремонт автомобіля одразу після дорожньо-транспортної пригоди, тому чекала виплати від страхової компанії, яка згідно вимог закону повинна була відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_3 Виплаченої страхової суми для ремонту пошкодженого автомобіля не вистачило і фактична реальна вартість ремонту станом на момент його проведення 27 лютого 2015 року склала 63 628 грн, що має бути враховано, однак не було враховано судом апеляційної інстанції. Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати їй як потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою. У зв'язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції також дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на її користь суми відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що понад рік вона та її сім'я були позбавлені можливості користуватися пошкодженим автомобілем, що повністю змінило їх звичайний ритм життя, тому така шкода також має бути відшкодована особою, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та у зв'язку із бездіяльністю якої, вона тривалий час не могла відновити свої порушені права.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про стягнення з відповідача суми матеріальної та моральної шкоди. Такі висновки ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до страхової компанії із вимогою про сплату страхового відшкодування у розмірі 39 427 грн 11 коп. та за проведення експертного дослідження 760 грн, які просила перерахувати на її ім'я за вказаними в заяві реквізитами, до заяви додала зокрема звіт оцінки вартості майнової шкоди і ремонтну калькуляцію від 10 березня 2014 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля становить 28 153 грн 20 коп. Зазначено, що станом на момент звернення до страхової компанії позивач могла здійснити ремонт пошкодженого автомобіля на указану суму, а посилання позивача на те, що фактичний ремонт було проведено за 63 628 грн свідчить, на думку представника відповідача, про бажання збільшити суму стягнення з відповідача та страхової компанії. Крім того, доводи про неможливість користуватися пошкодженим автомобілем, чим позивач обґрунтовує необхідність стягнення на її користь моральної шкоди, спростовуються матеріалами справи, а саме: у листі відділу управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року вказано, що відносно водія автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 складався протокол про адміністративне правопорушення під час керування транспортним засобом; з листа приватного підприємця ОСОБА_9 від 24 грудня 2015 року вбачається, що спірний транспортний засіб прибув своїм ходом для проведення ремонтних робіт, тривалість яких склала 17 днів.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, про ухвалення додаткового рішення.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4, на підтвердження вимог заяви не надано виписки з банку із зазначенням дати та суми, яку ОСОБА_3 сплатив за надання правової допомоги. Зазначено, що документами, які підтверджують отримання спірної суми гонорару адвоката можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Оскільки таких документів не надано, скаржник указує на незаконність додаткового рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року.

02 січня 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_5 на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року - частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 26 грудня 2013 року в м. Мукачево, на вул. Матросова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем Opel Astra, номерний знак НОМЕР_4 та ОСОБА_2, який керував автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 січня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, власника наземного транспортного засобу автомобіля Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_4, застрахована за страховим сертифікатом «Зелена картка» № НОМЕР_2 терміном дії до 17 листопада 2014 року.

Власником автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є ОСОБА_1

Судами встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача досліджувалась експертизами, за наслідками яких наявні наступні звіти:

1) Звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №036/0314 від 24 березня 2014 року, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, дата оцінки 26 грудня 2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 складає 28 153 грн 20 коп.;

2) Звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №036-ВТВ/03/14 від 30 вересня 2015 року, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, дата оцінки 26 грудня 2013 року, вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості в сумі 1 905 грн 45 коп., спричиненого власнику транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 складає 30 058 грн 62 коп.;

3) Висновок № 01/2016 автотоварознавчої експертизи, складений 14 січня 2016 року судовий експертом ОСОБА_11 ТОВ ЮК «Лотос», згідно якого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 завданий матеріальний збиток в розмірі 66 180 грн 12 коп. Величина втрати товарної вартості автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 3 236 грн 41 коп.

25 березня 2014 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заявою про страхове відшкодування у розмірі 39 427 грн 11 коп. та за проведення експертного дослідження 760 грн, які просила перерахувати на її ім'я за вказаними в заяві реквізитами, до заяви додала зокрема звіт оцінки вартості майнової шкоди і ремонтну калькуляцію від 10 березня 2014 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля становить 28 153 грн 20 коп.

Встановлено, що 05 лютого 2015 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за заявою ОСОБА_5 здійснило їй виплату страхового відшкодування в розмірі 31 639 грн 65 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом апеляційної інстанції не досліджено зібрані у справі докази, зокрема акти виконаних робіт та відповідні квитанції про оплату таких робіт, у зв'язку із чим не встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а самедати виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля та реальну вартість такого відновлення, понесену потерпілою особою.

Висновки суду апеляційної інстанції про відмову у позові ухвалені без урахування указаних вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що склалися між учасниками даної справи, оскільки апеляційний суд помилково не звернув увагу на дату виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля та реальну вартість такого відновлення, понесену потерпілою особою. Також апеляційний суд без необхідного обґрунтування зазначив, що сплачена позивачу сума страхового відшкодування у розмірі 31 639 грн 65 коп. повністю покрила вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не з'ясувавши при цьому реальної вартості виконаних робіт для відновлення пошкодженого автомобіля як того вимагають положення статті 1192 ЦК України. Апеляційний суд помилково вказав, що сума страхової виплати покрила також суму втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, що суперечить положенням пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, розглянувши в апеляційному порядку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції вказав, що рішення районного суду не оскаржене в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення витрат, пов'язаних з отримання страхового відшкодування, витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з пошкодженням номерного знаку. При цьому, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції в цій частині, у зв'язку із чим порушив вимоги частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції чинній на момент апеляційного розгляду справи).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, урахувавши вимоги статті 1194 ЦК України, згідно з якими винна особа для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також установивши, що шкода майну ОСОБА_5 завдана ОСОБА_3, а томумає бути відшкодована останнім на суму 27 673 грн 40 коп., як того просила позивач, суд першої інстанціїу межахпозовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про задоволення указаних вимог у відповідному розмірі. Також відповідають вимогам закону висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення із винної особи суми втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, оскільки такі втрати не відшкодовуються страховою компанією. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача моральної шкоди містить відповідні мотивування, які не можуть бути переоцінені судом касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України, у зв'язку із чим рішення місцевого суду в цій частині також підлягає залишенню в силі.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, якими врегульовано відносини щодо відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Доводи заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, про те, що станом на момент звернення до страхової компанії позивач могла здійснити ремонт пошкодженого автомобіля не підтверджені належними доказами, оскільки судами не встановлено фінансові можливості власника пошкодженого автомобіля для проведення указаного ремонту.

Доводи заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, про бажання позивача збільшити суму стягнення з відповідача шляхом зазначення фактичної вартості проведеного ремонту у сумі 63 628 грн є припущеннями, які не підтверджені відповідачем, у зв'язку із чим не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Інші доводи заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, зводяться до тлумачення вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та власної оцінки висновків суду апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_5 на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року слід зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 88 ЦПК України (в редакції чинній на момент апеляційного розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України (в редакції чинній на момент апеляційного розгляду справи) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Ураховуючи, що рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року, за наслідками якого ухвалене оскаржене додаткове судове рішення, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, підлягає скасуванню також додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року скасувати, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик