Справа №293/549/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Дубовік О. М.,

за участю секретаря Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Житомирі справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Коніан на постанови начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_1, заінтересована особа - ТОВ Бім-Буд,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Зазначив, що в Корольовському відділу ДВС міського управління юстиції на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 44454815, до якого входило вісім виконавчих проваджень про стягнення заборгованостей із ТОВ «Бім-буд» на користь різних фізичних осіб. Виконання по зазначеним виконавчим провадженням безпосередньо здійснював головний державний виконавець Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_2 Одним зі стягувачів у подальшому стало ТОВ «Коніан». 23 березня 2015 року начальником Управління державної виконавчої служби ТУЮ в Житомирській області ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 83, 84, 85, 86 ЗУ «Про виконавче провадження» та пунктів 9.2, 9.4-9.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень було винесено постанову № 5/22/3.1/2015, якою визнано незаконними дії державного виконавця Корольовського відділу ДВС ОСОБА_2 та скасовані процесуальні дії з організації примусового виконання рішень із моменту встановлення місцезнаходження майна боржника ТОВ «Бім-буд», у зв'язку з порушенням п. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», так як майновий комплекс не може бути предметом звернення стягнення через наявність податкової застави та судових арештів. Вважає прийняте рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У звязку з наведеним просить визнати неправомірними рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів від 10.03.2015 року № 5/22/3.1/2015 та про результати перевірки законності виконавчого провадження від 23.03.2015 року № 5/22/3.1/2015, постановлених начальником державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області.

У судове засідання зявився представник скаржника.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області подав клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 46). У процесі розгляду справи подав заперечення на скаргу, яким просить відмовити в її задоволенні (т. 2 а.с. 212-216).

Представник заінтересованої особи ТОВ Бім-Буд у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV в редакції, яка діяла під час винесення оскаржуваної постанови, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 451 ЦПК України).

Так, ТОВ «Коніан», як сторона виконавчого провадження, звернулося до суду зі скаргою, оскільки вважає, що рішеннями посадової особи державної виконавчої служби, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог ЦПК України, порушено права та інтереси товариства.

Зі змісту постанови № 5/22/3.1/2015 від 23 березня 2015 року про результати перевірки законності виконавчого провадження (т. 1 а.с. 5-10) вбачається, що в Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 44454815, до якого входить вісім виконавчих проваджень про стягнення з ТОВ Бім-Буд заборгованості, а саме з виконання виконавчих листів:

1. № 296/3720/14-ц виданого Черняхівським районним судом Житомирської області 07.07.2014 року, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд» (далі товариство) на користь ОСОБА_3 вартості наданих послуг за договором, пені та 50 відсотків річних від простроченої суми та судових витрат;

2. № 296/3351/14-ц виданого Корольовським районним судом м. Житомира 29.07.2014 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики та судового збору;

3. № 296/4263/14-ц виданого Корольовським районним судом м. Житомира 15.09.2014 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_5 штрафу за договором оренди;

4. № 296/4263/14-ц виданого Корольовським районним судом м.Житомира 15.09.2014 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_5 судового збору у справі щодо заборгованості за договором позики;

5. № 296/3720/14-ц виданого Корольовським районним судом м.Житомира 15.09.2014 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_6 заборгованості;

6. № 296/3720/14-ц виданого Корольовським районним судом м. Житомира 15.09.2014 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_6 судового збору у справі про стягнення з товариства на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором про надання послуг;

7. № 293/97/15-ц виданого Черняхівським районним судом Житомирської області 20.02.2015 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_7 боргу за договором підряду та сплаченого судового збору;

8. № 293/125/15-ц виданого Черняхівським районним судом Житомирської області 20.02.2015 року про стягнення з товариства на користь ОСОБА_8 боргу за договором підряду та судового збору.

Зазначеною постановою начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_1 № 5/22/3.1/2015 від 23 березня 2015 року визнано дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_2 такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та здійснені з грубим порушенням законодавства, що регулює виконавчий процес та винесено постанову щодо скасування всіх процесуальних дій вчинених із порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень із моменту встановлення місцезнаходження майна боржника ТОВ «Бім-буд» по провулку 1-му Винокурному, 48, у зв'язку з порушенням п. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки вказаний майновий комплекс, що складається з індивідуально визначеного нерухомого майна, не може бути предметом звернення стягнення через наявність податкової застави та судових арештів, зазначених вище.

Згідно з оскаржуваною постановою державний виконавець не мав права направляти на примусову реалізацію майновий комплекс належний на праві власності боржнику ТОВ «Бім-буд» через наявні обтяження, а саме: податкова застава (акт опису майна №1 від 11.01.2012 року); ухвала Богунського районного суду м.Житомира від 28.02.2008 року по справі № 2-П-879/08; ухвала Корольовського районного суду від 07.07.2011 року по справі №2-2827/11.

Крім того, начальник управління ДВС вважає, що оскільки майновий комплекс боржника знаходиться на території Богунського району м.Житомира, то державний виконавець Файдов О. М. зобовязаний був надіслати виконавчий документ до відділу ДВС на території якого знаходиться майно боржника.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що звернення стягнення на майно боржника полягає в сукупності послідовних дій зазначених у цій статті кінцевою метою яких є забезпечення реального виконання виконавчого документа.

Державним виконавцем було встановлено наявність у боржника ТОВ Бім-Буд на праві власності майнового комплексу, що знаходиться в м. Житомирі, пров. 1-й Винокурний, 48.

Начальник управління ДВС вважає, що виконавчі документи підлягали поверненню, оскільки на даний обєкт нерухомості не могло бути звернено стягнення через наявність заборон на відчуження за судовими рішеннями.

Проте, підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 2 п. 3.15 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» у редакції, яка діяла під час винесення оскаржуваної постанови, зазначено, що при цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо в Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

Якщо заборона випливає із норми закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Разом із тим, як вбачається, ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2008 року по справі № 2-П-879/08 (т. 3 а.с. 51) та ухвала Корольовського районного суду від 07 липня 2011 року по справі №2-2827/11 (т. 3 а.с. 40), не містять заборони звертати стягнення на нерухоме майно боржника ТОВ «Бім-буд».

В ухвалі Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2008 року зазначено про заборону вчиняти ОСОБА_9 певні дії, а саме заборонено відчужувати нерухоме майно розташоване в м. Житомирі по пров.1-й Винокурний, 48.

В ухвалі Корольовського районного суду м.Житомира від 07 липня 2011 року заборонено ТОВ «Бім-буд» вчиняти певні дії, а саме заборонено відчужувати згадане майно.

Рішень судів про зупинення продажу арештованого майна, заборони звертати стягнення на майно або заборони державному виконавцю вчиняти дії з примусової реалізації майна, як визначено ст. 152 ЦПК України на момент примусової реалізації не було, а відтак державний виконавець не мав підстав для повернення виконавчих документів без виконання.

Крім того, вказаними ухвалами суду лише частково обмежено волю власників нерухомого майна на реалізацію свого права власності (користування, розпорядження, володіння), у той час, як примусова реалізація майна в рамках виконання рішення суду не потребують від боржника вчинення будь-яких дій, у тому числі згоди (тобто реалізації права розпорядження, вільне волевиявлення) на відчуження майна.

Що стосується наявності податкової застави ТОВ «Бім-буд» слід зазначити, що відповідно до абз. 2 ст. 92.1 ПК України, платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу державної податкової служби, а також у разі, якщо орган державної податкової служби впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.

Таким чином, наведе обмеження на відчуження майна без згоди податкового органу стосується лише випадку, коли відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, здійснюється безпосередньо платником податків на підставі вільного волевиявлення, проте на випадки примусового відчуження майна боржника у межах виконавчого провадження таке обмеження не розповсюджується.

Пунктом а ч. 1 ст. 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити про поважність причин пропуску встановленого строку для подання скарги, оскільки примірник оскаржуваної постанови скаржник отримав лише 08 квітня 2015 року, а субєктом оскарження не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ Коніан отримував оскаржувану постанову раніше чи могло довідатися про її існування.

Заперечення головного територіального управління юстиції у Житомирській області про те, що скаржником не вірно зазначено субєкта оскарження, суд відхиляє, оскільки право на оскарження дій будь-якої посадової особи органу державної виконавчої служби прямо передбачено ст. 477 ЦПК України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Коніан має бути задоволена.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коніан» на рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними рішення начальника управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 про проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження та витребування його матеріалів №5/22/3.1/15 від 10 березня 2015 року та про результати перевірки законності виконавчого провадження № 5/22/3.1/15 від 23 березня 2015 року та скасувати постанови №5/22/3.1/15 від 10 березня 2015 року і № 5/22/3.1/15 від 23 березня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2018 року.

Суддя О. М. Дубовік