Провадження № 2-о/537/15/2018 Справа № 537/29/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Заяву обґрунтовує тим, що він народився 03 липня 1973 року в місті Кременчуці Полтавської області. З моменту народження він постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та був зареєстрований за цією адресою з 03 липня 1990 року по 12 жовтня 1993 року. У 1990 році заявник отримав паспорт громадянина СРСР серії VІІІ-КЕ №605048, виданий Автозаводським РВВС міста Кременчука Полтавської області. Заявник зазначає, що він постійно проживав на території України, за межі держави не виїжджав, місце фактичного проживання змінював, проте, внаслідок втрати паспорту, реєстрацію не здійснював. З березня 2015 року по 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 перебував під вартою в Полтавській установі виконання покарань №23 УДПТС України в Полтавській області, при цьому перебував у стаціонарі на лікуванні. У 2017 році заявник звернувся до Крюківського РВ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області із заявою-анкетою №951604 про оформлення паспорта громадянина України внаслідок втрати паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, однак йому було відмовлено та рекомендовано надати рішення суду щодо факту його постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території України. У звязку із викладеними обставинами заявник і вимушений звернутись до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України в зазначений період.

Заявник, ОСОБА_1, в судовому засідання вимоги, викладені в заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи, Крюківського РВ у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області ОСОБА_2, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, проти їх задоволення не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-КЕ №309129, виданого 26 вересня 1973 року Великокохнівською селищною радою Полтавської області, 03 липня 1973 року в місті Кременчуці Полтавської області Української РСР народився ОСОБА_1

Із наявного у вказаному свідоцтві про народження штампі, а також із запису картки прописки ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 отримував паспорт серії VІІІ-КЕ №605048, виданий 03 липня 1990 року Автозаводським РОВД Полтавської області, який, як встановлено в судовому засіданні, заявником було втрачено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Крюківського РВ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області із заявою-анкетою №951604 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у звязку з оформленям паспорта громадянина України за заявою про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, однак повідомленням за вих..№21/66/5 від 28 жовтня 2017 року заявнику відмовлено в первинному оформленні паспорта громадянина України у звязку із відсутністю документування жодним документом, який підтверджував би належність до громадянства України.

Згідно довідки за вих..№21/6614, виданої 28 жовтня 2017 року Крюківським РВ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області, місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, не зареєстровано.

Однак, із картки-прописки форми А, засвідченої заступником зав. відділу Крюківського РВ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_1 в період з 03 липня 1973 року по 12 жовтня 1993 року був прописаний за адресою: АДРЕСА_1; 12 жовтня 1993 року був виписаний у звязку із вибуттям за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно із положеннями статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень частини 2 статті 315 Цивільно-процесуального кодексу України, у судовому поряду можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України»

№ 2235-III від 18 січня 2001 року, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про громадянство України» № 2235-III від 18 січня 2001 року, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 вказаного Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних травах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене плумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому суд приймає до уваги, що положення статті 256 Цивільно-процесуального кодексу України в редакції від 2004 року, не суперечать положенням статті 315 Цивільно-процесуального кодексу України, що діє на час розгляду справи, а саме в редакції від 2017 року.

Наведений у статті 315 Цивільно-процесуального кодексу України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, а саме дані, що вбачаються із: свідоцтва про народження серії І-КЕ №309129; картки-прописки форми А, засвідченої заступником зав. відділу Крюківського РВ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки заявник довів даний факт і діючим законодавством не визначено іншого порядку його встановлення, суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 263, 264, 265, 293, 315, 319 Цивільно-процесуального кодексу України, Законом України «Про громадянство України» № 2235-III від 18 січня 2001 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, який народився 03 липня 1973 року в місті Кременчуці Полтавської області Української РСР, станом на 24 серпня 1991 року включно постійно проживав на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4