Справа №474/8/18
Провадження №2/474/65/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.18 року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

у складі головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі Багрін Н. А.

з участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

без участі: третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та продавцем ОСОБА_6, 03.11.2000 року, було укладено договір купівлі-продажу посвідченого Вознесенською Універсальною товарно сировинною біржею на право власності на житловий будинок по вул. Петровського (після зміни Покровська) 27, смт. Врадіївка, Миколаївської області, однак він не може реалізувати право власності на придбане майно в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення біржового договору купівлі - продажу будинку, неможливість його нотаріального посвідчення в зв'язку зі смертю продавця.З середини листопада 2000 р., він безперервно більше 17 років відкрито володіє та користується спірним будинком, станом на день звернення до суду відповідачі ухиляються від отримання свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок з метою його подальшого відчуження позивачеві, а тому він в іншому порядку крім судового не може захистити свої невизнані права, розпоряджатися будинком.

Позивач ОСОБА_1, його представник - ОСОБА_2, в ході підготовчого судового засідання позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, щоб судові витрати залишити за позивачем.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти винесення рішення під час підготовчого судового засідання. Посилалися на те, що виготовляти свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, яким було відчужено будинок позивачеві, не будуть,бо в них відсутні кошти на вказані витрати.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, (розписка про отримання судової повістки 29.01.2018 р., про виклик на підготовче судове засідання 31.10.2018 р., на 10.год., 30 хв.), в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомила, з заявами на адресу суду не зверталася.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 03.11.2000 року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_1, було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку по вул. Петровського (нині Покровська) 27, смт. Врадіївка, Миколаївської області, посвідченого Вознесенською Універсальною товарно сировинною біржею, № 728, за що покупець сплатив продавцю кошти, у сумі 1000 грн. Вказаний будинок 05.12.2000 р. зареєстрований за реєстровим номером № 2360, Первомайському МБТІ за позивачем ОСОБА_1В.( договір купівлі - продажу нерухомого майна № 728 від 03.11.2000 р., реєстраційне посвідчення від 05.12.2000 р.);

- зсередини жовтня 2000 року позивач ОСОБА_1, зареєстрований та проживає разом зі своєю сім'єю у спірному будинку, по теперішній час утримує його, здійснює поточні ремонти, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує комунальні платежі (будинкова книга № 27, акт обстеження матеріально побутових умов від 24.10.2017 р., договір про користування електричною енергію № 414329, від 26.07.2010 р., договір про надання послуг з газопостачання від 04.07.2014 р., показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8О.);

- 14.02.2006 р. продавець ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрито спадкову справу № 51/2006. У встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини за законом звернулися відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 які позов визнали ( свідоцтво про смерть серії 1-ФП №023205 видане 14.02.2006 р.,довідка державного нотаріуса № 75/01-16 від 23.01.2018 року, інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 50633796 від 23.01.2018 р., заява від 31.01.2018 року, довідка державного нотаріуса № 75/01-16 від 23.01.2018 року);

- інші спадкоємці на спадкове майно - будинок, після смерті ОСОБА_6, які звернулися у встановлені строки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи такі, що прийняли її шляхом вступу в оперативне управління майном відсутні, спадщина відумерлою не визнавалася, з огляду на безперервне, довгострокове, добросовісне володіння цим нерухомим майном - позивачем (довідка державного нотаріуса № 75/01-16 від 23.01.2018 року, інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 50633796 від 23.01.2018 р., показання в якості свідка позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,);

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

При прийнятті рішення суд керується:

ст. 344 ЦК України, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виходячи з аналізу норм ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.81 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Пленум ВСС України у п. 9 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придбане для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. В силу ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать у тому числі об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також, обов'язковою ознакою нерухомого майна, як об'єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є будівництво об'єкту нерухомості у встановленому законом порядку.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недостовірних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охоронюваним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та встановлені факти, суд вважає, що позивач мав підстави вважати, що користування майном протягом настільки тривалого строку і без будь-яких вимог з боку третіх осіб щодо повернення цього майна, свідчить про правомірність такого володіння.

Безперервність володіння повинна бути протягом визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об'єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить 10 років. Також обов'язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння.

Суд звертає увагу, що за період володіння та користування спірним будинком він не був примусово витребуваний у позивача законним володільцем, а фактичне володіння таким майном з боку позивача також не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку.

Окрім того суд керується ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, та ч.4 цієї ж статті - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, без титульного, відкритого та безперервного, добросовісного володіння позивачем нерухомим майном у вигляді будинку, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на вказане майно за набувальною давністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів, сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.321,328,344 ЦК України, ст. ст.12,76-82,141,200,206,258,259,265,268,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок по вул. Покровській, 27, смт. Врадіївка, Миколаївської області, належного ОСОБА_6, який помер 14.02.2006 року.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Фасій