Дата документу 06.11.2018
Справа № 225/2378/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Купавської Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. на підставі договору дарування від 25 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О.

В обґрунтування позову позивачка вказує, що 25 жовтня 2007 року її батько ОСОБА_4 подарував їй за договором дарування земельну ділянку площею 600,14 кв.м., яка йому належала на підставі Державного акту на право власності від 05.06.2007. Земельна ділянка дарувалась за згодою його дружини ОСОБА_2 У зв'язку із втратою документа, який засвідчує право власності та у зв'язку із браком коштів позивачка не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку. У зв'язку із чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачка в своєму відзиві на позов не заперечує проти його задоволення, оскільки спірна земельна ділянка дійсно подарована при житті батьком позивачки та її чоловіком ОСОБА_4 за її згодою. Даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Зубовою А.О.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що під час укладання договору дарування земельна ділянка знаходилась у власності її батька ОСОБА_4 і під час його укладання були додержані всі вимоги ст.203 ЦК України. Вважає, що за цим договором до неї перейшло право власності на земельну ділянку.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.06.2007 ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належала земельна ділянка площею 600,14 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.7-8/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В., КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова А.О. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В. про стягнення грошових сум визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м., з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10.11.2006. Також, за даним рішення суду визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.10.2007 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований за № 4427.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Отже, рішення суду від 20 листопада 2012 року набрало законної сили.

Таким чином, на час розгляду справи є рішення суду, яке набуло чинності та за яким право власності на спірну земельну ділянку було визнано за ОСОБА_5

Спірна земельна ділянка включена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як така, що зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 07) / а.с.41-42/.

Згідно із ч.1 ст. 377 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З аналізу вказаних норм вбачається, що особа спадкує лише ті права, які належали спадкодавцю на момент його смерті.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 помер у 2010 році, а земельна ділянка вибула з його володіння у 2006 і перейшла у володіння ОСОБА_5

Враховуючи чинне судове рішення, за яким визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку з дня придбання нею будинку, немає підстав вважати, що зазначена земельна ділянка становила об'єкт спадкування.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з огляду на викладене не може бути визнано право власності за позивачкою за наявності судового рішення, яким це право визнано за іншою особою та, виходячи зі змісту судового рішення, існувало на час відкриття спадщини.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_5 є рішення Мелітопольського міськрайонногоо суду від 20.11.2012, яке набрало чинності та в якому прямо зазначено, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу, тобто з 10.11.2006.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 яка залишилась після смерті ОСОБА_4, померлого 29 березня 2010 року, на підставі договору дарування укладеного 25 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.16, 346, 377, 378, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст.12, 13, 81, 89, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, площею 600,14 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: