Справа № 324/424/18
Провадження № 2-о/324/26/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Cавченко Н.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

свідка ОСОБА_3,

свідка ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Пологи цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.317 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території його матері ОСОБА_5. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що його мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1, дана територія є тимчасово окупованою. ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходячись у своїй квартирі за зазначеною вище адресою, ОСОБА_5 померла. Причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність. Поховали матір заявника на міському кладовищі ім.Кірова у м.Макіївка Донецької області поруч із могилою його батька. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявник звернувся до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що документи про смерть матері видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть матері та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено.

У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Додатково заявник пояснив, що його мати ОСОБА_5 дійсно померла після тривалої хвороби ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де проживала постійно. Після її смерті він особисто займався її похованням. Його мати була похована 09.03.2018 року на міському кладовищі ім.Кірова у м.Макіївка Донецької області поруч із могилою його батька, і заявник особисто був присутній під час її поховання.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що ОСОБА_5 була її свекрухою. Вона разом із чоловіком доглядала свекруху, яка тяжко хворіла, а після її смерті вони займалися її похованням. ОСОБА_5 дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого проживання, тобто у АДРЕСА_1. ОСОБА_5 була похована 09.03.2018 року на міському кладовищі ім.Кірова у м.Макіївка Донецької області і вона особисто була присутня під час поховання свекрухи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що ОСОБА_5 була матір'ю його свата ОСОБА_1 За життя він її особисто не знав, а дізнався про її смерть зі слів заявника. Він підтвердив, що зі слів заявника йому відомо, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у себе вдома у м. Макіївка у кв-лі Хімік. Він особисто був присутній під час поховання матері заявника 09.03.2018 року на кладовищі ім.Кірова у м.Макіївка і жодних сумнівів у присутніх не виникало стосовно того, що особа, яку було поховано, була саме матір'ю заявника.

На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення заявника, його представника і свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Макіївка Донецької області, Україна, є матір'ю ОСОБА_1, на підтвердження чого до суду надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.02.1957 року.

У копії довідки про причину смерті від 09.03.2018 року №109 та у копії лікарського свідоцтва про смерть від 09.03.2018 року №109, які видані так званим Центром первинної медико-санітарної допомоги №3 м.Макіївки, ДНР, не підпорядкованим закладам охорони здоров'я України, а також у копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого так званим Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 09.03.2018 року, зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1.

14.03.2018 року заявник звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації смерті матері ОСОБА_5, проте у видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки ним було надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м.Макіївку Донецької області, на території якого ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 Тому згідно з п.1 постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року №247/7 та від 17.06.2014 року № 935/5 всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово окупованих територій у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись там. Тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою, не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Із пояснень заявника, його представника та свідків, а також із наданої до суду копії паспорта померлої ОСОБА_5 та фотокарток місця поховання ОСОБА_5 судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Макіївка Донецької області померла громадянка України ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Макіївка Донецької області, Україна. Довідка про причину смерті від 09.03.2018 року №109, лікарське свідоцтво про смерть від 09.03.2018 року №109 та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 09.03.2018 року, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Тобто для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_5 існують об'єктивні перешкоди.

З метою захисту прав і свобод громадян України суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть та здійснити його права, пов'язані із встановленням даного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити повністю.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Макіївка Донецької області, Україна, і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Макіївка Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: