АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/362/18 Номер провадження 22-ц/786/630/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Київського районного суду м.Полтави від 22 січня 2018 року (час постановлення ухвали невідомий; дата виготовлення повного тексту 22.01.2018р.) у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, яка подана до предявлення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, згідно якої просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленої вимоги ОСОБА_3 зазначив, що він на законних підставах вселився і проживає у спірній квартирі (кімнаті) гуртожитку, випадково дізнався, що підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 У заяві стверджується, що реєстрація права власності на спірну квартиру порушує право ОСОБА_3 на її приватизацію згідно ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», у звязку з чим він має намір предявити позов про визнання незаконною видачі ОСОБА_2 ордера на цю кімнату, скасування права власності та реєстрації права власності на неї.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 22 січня 2018 року заява задоволена: накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2; заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу судді суду першої інстанції скасувати, постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив правила територіальної підсудності ОСОБА_3 помилково вказав у своїй заяві місце проживання потенційного відповідача: провулок Шевченка,11 у м.Полтаві, тоді як зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є буд.№11 по провулку Кобеляцькому у м.Полтаві. Стверджується, що суд при вирішенні питання про забезпечення позову порушив вимоги процесуального закону, оскільки ні у заяві, ні в ухвалі суду не наведено обґрунтованих доводів про можливе порушення прав заявника та необхідність і доцільність забезпечення позову саме таким шляхом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як слідує зі змісту заяви ОСОБА_4 та долучених до неї світлокопій документів, він (заявник) з листопада 2013 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 вересня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2017 року.

Будинок №11 по провулку Шевченка у м.Полтаві має статус гуртожитку.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2017 року визнана та затверджена мирова угода, згідно якої за ОСОБА_2, зокрема, визнане право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прав омірно з дотриманням вимог процесуального закону дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_4, при цьому суд виходив з того, що існує реальна можливість відчуження ОСОБА_2 спірної квартири, що у подальшому може утруднити виконання рішення суду, якщо позов ОСОБА_4 буде задоволений.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом першим ч.1 ст.152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Частиною четвертою ст.152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зміст поданої ОСОБА_4 заяви про забезпечення позову відповідає вимогам ч.1 і ч.2 ст.151 ЦПК України. Сама по собі відсутність у поданій заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення, зважаючи на норми ст.154 ЦПК України, не може слугувати підставою для визнання заяви такою, що оформлена з порушенням вимог закону, та такою, що підлягає поверненню відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України.

Змістом заяви і долучених до неї документів підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_1, питання про визнання права власності на яку вирішене судом без участі та (або) повідомлення ОСОБА_4 При цьому, як слідує зі змісту ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2017 року, суд при вирішення питання про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 виходив з того, що останній має право на отримання її власність відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» як законний мешканець цієї квартири. Одночасно в ухвалі суду міститься указівка про те, що будинок №11 по провулку Шевченка у м.Полтаві є гуртожитком.

Наведені обставин свідчать про існування реального конфлікту інтересів ОСОБА_4 і ОСОБА_2, який може бути і має бути вирішений у судовому порядку.

Отже, обґрунтованість поданої заяви та висновків суду є поза межами розумного сумніву.

Обрані судом заходи забезпечення позову відповідають положенням ч.1 ст.150 ЦПК України, змісту можливого спору та дозволять реально забезпечити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_2 в порядку ст.154 ЦПК України має право вимагати вжиття заходів зустрічного забезпечення.

В апеляційній скарзі помилково зазначено, що ОСОБА_4 вказав неправильну адресу помешкання ОСОБА_2, оскільки в дійсності адреса потенційного відповідача зазначена як буд.№11 по провулку Кобеляцькому у м.Полтаві.

Спірна квартира, щодо якої має бути предявлений позов, розташована у межах Київського району м.Полтави, отже розгляд Київським районним судом м.Полтави заяви ОСОБА_4, зважаючи на предмет майбутнього позову (з приводу нерухомого майна) узгоджується з вимогами ст.30, і ст.152 ЦПК України.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року ухвала Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2017 року, на підставі якої за ОСОБА_2 визнане право власності на спірну квартиру, скасована, справа повернута до суду першої інстанції для вирішення питання про затвердження мирової угоди.

ОСОБА_3 у межах строку, передбаченого частиною четвертою ст.152 ЦПК України, предявив у суд позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним ордера від 31.03.2016 року, виданого ДК ЖЕП «Будівельник» ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

З огляду на встановлене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Київського районного суду м.Полтави від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов