Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Заіки А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на нерухоме майно, вказуючи, що вона з 16.02.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2017року. Від шлюбу з відповідачем мають спільну дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу, вона одноособово придбала у власність квартиру АДРЕСА_1, і її право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак після розірвання шлюбу, відповідач, який зареєстрований за місцем проживання у спірній квартирі, заявив їй, що спірна квартира є їхньою з ним спільною сумісною власністю згідно ст.60 СК України, оскільки придбана нею у шлюбі з відповідачем, і він її особистого права власності на спірну квартиру не визнає. Вона вважає, що спірна квартира належить їй на праві особистої приватної власності, бо на час придбання нею спірної квартири, у відповідача не було коштів на її придбання, так як він практично не працював за час знаходження у шлюбі з нею. Кошти за які була придбана спірна квартира, подарував їй її дідусь, ОСОБА_4. Дідусь бажав, щоб вона доглядала його і з цією метою надав їй 80000 грн. в подарунок для придбання нею спірної квартири, у якій він міг би проживати разом з нею. Передача їй коштів з боку дідуся мала місце 10.10.2016 року. За рахунок зазначених коштів, вона придбала спірну квартиру у якій був зареєстрований за місцем проживання її дідусь, ОСОБА_4, який проживав у спірній квартирі до часу своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5. Після смерті дідуся вона його поховала. Керуючись ст.ст. 4, 30 ЦПК України, ст.ст. 3, 16, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 57 СК України, просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 45).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. (а.с. 43)

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, факт перебування позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 з 16.02.2007 року у зареєстрованому шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 (а.с. 9).

Факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2017 року у справі № 174/500/17, 2/174/332/2017. (а.с. 10)

Факт придбання 11.10.2016 року, під час перебування у шлюбі, на ім'я позивачки квартири АДРЕСА_1 за 80000,00 грн., за згодою її чоловіка ОСОБА_2, підтверджено договором купівлі-продажу квартири, що посвідчений Канюгою О.В., державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори (а.с. 26), право власності також зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка сформована 17.10.2016 року. (а.с. 27)

Факт, що ОСОБА_4 є дідом позивачки по лінії матері, підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) НОМЕР_4, матір'ю якої є ОСОБА_6 (а.с. 6), та копією свідоцтва про народження матері позивачки ОСОБА_6, НОМЕР_5, батьком, якої є ОСОБА_4 (а.с. 11)

Факт того, що у діда позивачки ОСОБА_4 були необхідні кошти для придбання спірної квартири і він передав їх позивачці підтверджується: договором купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2016 року, згідно якого дід продав належний йому житловий будинок АДРЕСА_2 за 46337,00 грн. (а.с 24-25); договором оренди землі від 28.09.2016 року, укладений між дідом та ФОП ОСОБА_7 (а.с. 16-20), нотаріально посвідченою заявою діда на ім'я ФОП ОСОБА_7 щодо дострокової виплати наперед орендної плати за оренду землі від 30.09.2016 року у розмірі 135000,00 грн. (а.с. 22), довідкою від 28.11.2017 року виданою СТОВ «Дніпро-Н» про дострокову видачу орендної плати за земельну ділянку у розмірі 135 000,00 грн. діду позивачки ОСОБА_4 (а.с. 23).

Факт проживання діда позивачки ОСОБА_4 з 20.10.2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 (до дня смерті) у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1 підтверджено довідкою від 04.12.2017 року виданою відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. (а.с. 14)

Факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 13)

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу та майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто, є особистою приватною власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такі правові висновки містять постанови пленуму Верховного суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, та від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.02.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26.09.2017 року. Під час перебування в шлюбі, 11.10.2016 року подружжям була придбана спірна двокімнатна квартира за АДРЕСА_1 вартістю 80000,00 грн., право власності на яку зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1, джерелом придбання вказаної квартири були кошти подаровані позивачці ОСОБА_1 її дідом ОСОБА_4, який ці кошти отримав за оренду належної йому земельної ділянки та продажу житлового будинку, що підтверджено належними доказами по справі, позов відповідачем визнано в повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачкою слід визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 800 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 263- 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилась в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрована по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 800 грн. 00 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя : підпис А.А.Борцова