АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановила:

у червні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договорами позики від 30 березня 2009р. та від 30 квітня 2009р. у розмірі 2 718 001грн. 80коп., що еквівалентно 107 138 доларів США.

Ухвалою судді від 15 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

27 червня 2017 року одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, які спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки з урахуванням значного розміру боргу, який підлягає стягненню, невиконання відповідачем тривалий час зобов'язання, свідчать про те, що він не буде виконувати його у добровільному порядку.

Позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки з урахуванням значного розміру боргу у неї є всі підстави вважати, що відповідач може відчужити майно, що унеможливить виконання рішення суду.

Справа №761/22904/17
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1574/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.159), у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, письмовий відзив на апеляційну

- 2 -

скаргу, в якому представник відповідача заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на зловживання позивачем своїми процесуальними правами та відсутність підстав для забезпечення позову, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З наданих суду апеляційної інстанції документів вбачається, що позивач вже зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики від 30 березня 2009р. та від 30 квітня 2009р., який був задоволений судом і рішення суду відповідачем було виконане.

Крім того, позивач зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду, який був частково задоволений судом і відповідачем рішення суду виконане.

З наданих апеляційному суду відповідачем документів, зокрема, відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено декілька аршетів, як на підставі постанов державного виконавця, так і на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2009р., які на даний час не скасовано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивачем не надано доказів у підтвердження посилань на те, що незабезпечення даного позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача, може призвести до утруднення або невиконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов'язань за договорами позики, що свідчить про те, що він не буде виконувати у добровільному порядку рішення суду, належними доказами не підтверджені, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідачем були виконанні два рішення суду про стягнення з нього грошових коштів на користь позивача за спірними договорами позики.

При постановленні ухвали суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу

- 3 -

Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: