ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1407/17 Номер провадження 22-ц/814/184/18Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

розглянувши в порядку письмовогопровадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2018 року, постановлене суддею Стрельченко Т.Г. (повний текст складено 14 серпня 2018 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Малоперещепинська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

25.09.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) площею 4,25 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на час розпаювання та одержання 20.12.1995 року КСП імені Енгельса державного акту на право колективної власності на землю був членом вказаного КСП та працював трактористом, однак помилково не включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Про порушення права на одержання частки (паю) дізнався з довідки виконкому Малоперещепинської сільської ради від 03.03.2017 та з цих підстав заявив клопотання про поновлення строків позовної давності.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2018 року відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_2.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано відсутністю беззаперечних та переконливих доказів перебування позивача в членах КСП ім.Енгельса на час видачі державного акту про право колективної власності на землю, а запис у його трудовій книжці та відпрацьовані ним вихододні з квітня 1994 року по вересень 1994 року і з грудня 1995 року по червень 1996 року в КСП свідчать лише про наявність між сторонами трудових відносин. Також районний суд, з урахуванням встановлених обставин та положень ЦК Української РСР, прийшов до висновку, що у позивача була об'єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не надано.

Із рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що районний суд при дослідженні та оцінці доказів не навів підстав їх спростування. Архівна довідка підтверджує наявність відносно позивача рішення правління колгоспу про прийняття його в члени колективного господарства і надання роботи трактористом.

Наполягає, що до 03.03.2017 не знав про розпаювання земель і лише при оформленні пенсії, звернувшись до архіву Новосажарської РДА за довідкою на підтвердження трудового стажу в КСП ім. Енгельса, дізнався про державний акт на колективну власність від 20.12.1995. Тому, на його думку, є поважні причини, які дають підстави для поновлення строку позовної давності.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області подало відзив, у якому заперечило доводи апеляційної скарги з підстав відсутності відповідних повноважень на виділення земельної частки (паю), у зв'язку з чим управління не є належним відповідачем по справі. /а.с. 179-182/.

Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не направили.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до п. 3.2. Статуту колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса Новосанжарського району Полтавської області, прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства, в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням органом самоврядування підприємства.

Пунктом 3.3. указаного Статуту визначено, що на кожного члена підприємства ведеться трудова книжка. /а.с. 114-132/.

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 ОСОБА_2 був працівником та членом колгоспу ім. Енгельса з 10.03.1986 по 07.09.1987, з 25.11.1987 по 1.11.1993, з 10.11.1993 по 10.04.1994, з 14.04.1994 по 27.10.1994, коли позивача звільнено з посади тракториста згідно поданої ним за власним бажанням заяви, що зафіксовано у протоколі від 27.10.1994 № 12. Інші періоди роботи позивача відповідно до записів в трудовій книжці не пов'язані з перебуванням у членах КСП ім.Енгельса та роботою в цьому підприємстві. /а.с. 32-36/.

Відповідно до архівної довідки комунальної установи «Об'єднаний трудовий архів селищної, сільських рад Новосажарського району» від 14.09.2017 № 01-13/311 у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівників колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса Новосанжарського району Полтавської області за 1994-1996 роки міститься інформація про кількість відпрацьованих позивачем вихододнів: за 1994 рік- 131, за 1995 рік - 22, за 1996 рік - 123. /а.с. 109/.

Згідно архівної довідки архівного секторуНовосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області 02.03.2017 у протоколі № 10 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса від 13.07.1994 значиться розгляд заяви та рішення правління колгоспу про прийняття позивача у члени колективного господарства і надання роботи трактористом.

Згідно архівного витягу із протоколу № 14 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса від 29.10.1996, у зв'язку із необхідністю проведення паювання землі і основних заходів в стислі строки правління КСП розглянуло кадрове питання та рекомендувало зборам уповноважених членів к/г вивести з членів КСП за порушення трудової дисципліни, не виконання мінімуму вихододнів, у тому числі, ОСОБА_2 / а.с. 8/.

Згідно довідки виконкому Малоперещепинської сільської ради № 409 від 03.03.2017, КСП ім. Енгельса одержав державний акт на колективну власність 20.12.1995. /а.с.7/.

Розпорядженням голови Новосанжарської районної державної адміністрації від 10.07.2002 № 388 погоджено «Проект організації території земельних ділянок в розмірі земельних ділянок (паїв) на ділянці приватизації колишнього КСП ім. Енгельса на території Малоперещепинської сільської ради.

Указаним розпорядженням затверджено уточнену вартість земельної частки (паю) в сумі 49 994,7 грн. та передано у приватну власність громадянам для товарного сільськогосподарського виробництва у межах та розмірах відповідно «Проекту організації території земельних ділянок в розмірі земельних часток (паїв) на місці приватизації колишнього КСП ім. Енгельса на території Малоперещепинської сільської ради на підставі правовстановлюючих документів. /а.с. 108/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, що на час видачі державного акту про право колективної власності на землю він був членом КСП імені Енгельса та помилково не був включений до списку громадян членів КСП, які мали право на отримання земельних часток (паїв), а також з відсутності поважних причин для поновлення строку позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги є аналогічними підставам позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачена добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час одержання КСП ім. Енгельса державного акту на право колективної власності від 20.12.1995, позивач не був членом КСП, відсутній відповідний запис у трудовій книжці колгоспника та технічна документація по паюванню земель колективної власності КСП ім. Енгельса щодо внесення позивача у список членів КСП ім. Енгельса, які мають право на отримання земельного паю.

Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції 2004 року правила ЦК України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Враховуючи, що паювання земель КСП ім.Енгельса відбулося у 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до спірних правовідносин застосовуються вимоги ЦК УРСР 1963 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 71 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено трирічний строк позовної давності.

За загальним правилом, сформульованим у ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду, що з наданих до суду документів вбачається, що позивачем та його представником належних доказів, які перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду протягом більш ніж 23 років, суду не надано. Обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що перебіг позовної давності було поновлено або зупинено, судом не встановлено.

Діяльність КСП ім. Енгельса була публічною і член такого підприємства мав право знати про всі рішення, які приймаються правлінням колгоспу, в тому числі щодо затвердження списку громадян, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю.

З часу передачі КСП ім. Енгельса земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права на отримання земельного паю.

Доводи позивача про те, що він дізнався про порушення свого права на земельну частку (пай) лише у березні 2017 року після отримання довідки Малоперещепинської сільської ради - є неспроможними.

Відповідно до ст.76 ЦК УРСР перебіг позовної давності з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічна норма передбачена ст.261 ЦК України (в редакції 2004 року).

Заявляючи про необізнаність щодо не включення до списку осіб - членів КСП, які мають право на земельну частку(пай), позивач в той же час стверджує про таке членство, а отже з часу проведення розпаювання у 1995 році мав об'єктивну можливість дізнатися про таке.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно постановлено на підставі повного з'ясування фактичних обставин, вірно встановлених правовідносин сторін та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 .11.2018.

Головуючий - суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак