Справа № 577/4895/17
Провадження № 2/577/141/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.,

при секретарі Мирошниченко Ю.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовом ОСОБА_2, інтереси якого за дорученням Конотопського МЦ БВПД представляє адвокат ОСОБА_1, до ОСОБА_3, треті особи: Конотопська міська рада, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,0231 га, кадастровий номер :03:093:0001, що становить ? частину земельної ділянки по вул.Пушкіна, 44 в м.Конотопі.

На обґрунтування вимог представник позивача за дорученням Конотопського МЦ БВПД адвокат ОСОБА_1 вказала, що внаслідок укладення мирової угоди, затвердженої ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 22.11.2013 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину будівлі магазину, розташованого за адресою: м.Конотоп, вул.Пушкіна, 44, що раніше належала його колишній дружині ОСОБА_3 Проте, питання земельної ділянки не було вирішено, що у подальшому стало перешкодою для реєстрації права власності на зазначену нерухомість. Відповідач ухиляється від нотаріального оформлення земельної ділянки, а тому і звернулися до суду.

Відповідач ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, задоволенню вимог не заперечує.

Треті особи:

- Конотопська міська рада у поданому відзиві просить розглядати справу без їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду;

- Співвласник нерухомості ОСОБА_4 також просить провести судове засідання за його відсутності, задоволенню вимог не заперечує.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки повністю визнані відповідачем, не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

За ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 22.11.2013 року була визнана мирова угода укладена між сторонами, за умовами якої, під час розподілу спільного майна подружжя, за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину будівлі магазина по вул.Пушкіна №44 в м.Конотопі (а.с.3). Проте, залишилось не вирішеним питання переходу права власності на землю під вказаною будівлею, що стало перешкодою для реєстрації права власності позивача на придбану нерухомість.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку загальна площа земельної ділянки під магазином становить 0,0463 га, з яких ? частина (0,0231 га) належить на праві власності ОСОБА_3, а решта іншому співвласнику будівлі ОСОБА_4 (а.с.4,5,6).

За таких обставин, з урахуванням наведених вище норм, позивач, який набув права власності на будівлю магазину стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

За приписом ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленого законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, решту стягнути з відповідача, як того вимагає ст.141 ЦПК України.

Керуючись: ст.ст. 88, 120 ЗК України, ст.ст. 356, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 206, 263-265ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (зареєстрованого у Конотопському районі, с.Нехаївка, вул.Хасанова,7, фактично мешкаючого у м.Конотопі, вул.Красногірська, 7/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0231 га, кадастровий номер :03:093:0001, з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розташованої по вул. Пушкіна №44 в м.Конотопі, яка раніше належала ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50% сплаченого останнім судового збору, що становить 320 грн.

Повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України МА346294, виданий Конотопським МВ УМВС України в Сумській області 27.11.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, зобовязавши Конотопське Управління Державної казначейської служби України Сумської області повернути 320 (триста двадцять) грн., які сплачені за платіжним квитанцією № 16 від 01.12.2017 року на рахунок 0141, код одержувача 37784555, банк одержувача ГУ ДКСУ у Сумській області, код банку одержувача 837013, призначення платежу: *;101;;судовий збір, ОСОБА_2;;;

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кравченко В. О.