ЄУН № 336/4232/17
пр. № 2/336/159/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3, вказавши, що 29.07.2011 року відповідач отримав кредит в розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості. Станом на 30.06.2017 року відповідач має заборгованість у 57614,60 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14065,61 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 38534,78 гривень, 1794,47 заборгованості за пенею та комісією, штрафу в сумі 3219,74 гривень. По суті заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача 57614,60 гривень заборгованості за кредитним договором від 29.07.2011 року.

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав на зазначених в позовній заяві підставах. Вказав, що ОСОБА_3 надавали 3 картки, востаннє ОСОБА_3 отримала картку 25.04.2013 року, ймовірно «Голд», зі строком дії до квітня 2015 року. Яку картку ОСОБА_3 отримувала у 2011 році представник вказати не може. ОСОБА_3 допускала порушення зобовязань, зокрема вперше прострочила платіж 28.06.2013 року, 31.03.2015 року знов допустила прострочення платежу. Яким саме чином розподілялись кошти, які ОСОБА_3 вносились, представник пояснити не може. Чому не надані Тарифи за 2011 рік, які є складовою частиною договору, пояснити не може. Відсотки за користування кредитними коштами позивачем збільшувались в односторонньому порядку з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року, оскільки таке право передбачено умовами договору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що позивачем не вказано яку саме картку отримала ОСОБА_3 на виконання умов договору від 29.07.2011 року, за якою з виданих банком карток заявлено вимогу про стягнення заборгованості. Також представник відповідача зауважила, що сплачені ОСОБА_3 кошти розподілені позивачем в невизначений спосіб, адже з розрахунку не уявляється можливим зясувати на погашення яких саме потреб вони спрямовувались. Крім того, представник відповідача також і зазначала про пропущення позивачем строку позовної давності. Підсумовуючи заперечення, представник відповідача, зазначаючи про недоведеність наявності заборгованості саме за договором від 29.07.2011 року, просила у позовних вимогах відмовити.

Відповідач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її особистої присутності.

При вивченні письмових доказів судом встановлено таке.

29.07.2011 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 7).

Відповідно до тексту вказаної анкети-заяви заявник мав вказати, яку картку з можливих бажає оформити на своє імя та який кредитний ліміт бажає отримати по платіжній картці «Універсальна Голд».

Так, в анкеті-заяві зазначені такі різновиди карток: платіжна картка «Кредитка «Універсальна», зарплатна картка, карта «Голд», пенсійна картка, «ощадкнижка (депозит)», дебетова особиста картка, «ідентифікація з паспортом».

Натомість в анкеті заяві не позначено яку саме картку бажала отримати ОСОБА_3 та який кредитний ліміт вона бажала, щоб був встановлений.

Відповідно до анкети-заяви ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Як вказує ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем суду надана копія анкети-заяви ОСОБА_3 від 29.07.2011 року, однак, інші документи, які у своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг, позивачем суду надано не було.

Так, у відповідності до пункту 1.1.1.91 Умов та Правил надання банківських послуг Тарифи це розмір винагороди за послуги банка; є невідємною частиною Договору.

Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Натомість саме цей документ не був складовою частиною договору, оскільки в вказаному витягу є вказівка на те, що з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року змінюється базова відсоткова ставка на залишок заборгованості, тобто маються посилання на зміни, які станом на 2011 рік не настали та у 2011 році існувати не могли, адже тарифи ПАТ «КБ «ПриватБанк» встановлює та змінює відповідними розпорядженнями.

Тобто такі тарифи надані на час звернення з позовом, а не на час укладення договору між сторонами, тож не можуть слугувати доказом того, що на саме таких умовах між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладався договір у 2011 році.

Крім того, відповідно до наданого витягу з Тарифів жодна з базових відсоткових ставок не відповідає тій відсотковій ставці, яка за розрахунком, наданим позивачем, застосовувалась до відповідача.

Так, позивач вказував, що за умовами договору, укладеного з ОСОБА_3 базова відсоткова ставка на залишок заборгованості по кредиту встановлена у 27,6% річних, що відповідає 2,3% на місяць, натомість у Витягу з Тарифів на обслуговування кредитних карт по жодній з карт така ставка не застосовується.

Другого документу, який є складовою частиною договору про наданні банківських послуг, а саме Памятки клієнта позивачем суду не надано.

Між тим відповідно до п. 1.1.1.50 мінімальний обовязковий платіж, яким є розмір боргового зобовязання клієнта, який щомісячно підлягає сплаті клієнтом протягом строку дії картки визначається в залежності від виду платіжної картки та повинен бути вказаний у Заяві та Памятці клієнта або довідці про умови кредитування.

Водночас жодного такого документу позивачем суду не надано.

Третім документом, який є складовою частиною договору про надання банківських послуг, є Умови та Правила надання банківських послуг, однак, до суду позивачем надано лише Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року.

Водночас позивачем не надано підтвердження того, що на момент укладення договору з ОСОБА_3 Умови та Правила існували саме в такому вигляді та саме в такому вигляді вони були надані відповідачеві та саме з цим документом вона ознайомилась та погодилась.

З Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з яких наданий суду, вбачається, що рахунком карти або картрахунком у відповідності до п. 1.1.1.90 є спецкартковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена платіжна карта Банку.

Враховуючи вищевказане, у разі видачі фізичній особі банківської картки Банком відкривається окремий рахунок, який повязаний саме з цією карткою.

Натомість представник позивача не зміг вказати суду який саме картковий рахунок був відкритий для ОСОБА_3 у відповідності до умов договору від 29.07.2011 року та яку картку було випущено.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично логується на такий же строк.

Пунктом 1.1.3.1.8 до обовязків Банку віднесено продовжити строк дії картки та усіх інших карток, випущених для довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії, при наявності коштів в межах платіжного ліміту на відповідному картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що при укладенні договору про надання банківських послуг ПАТ «КБ «ПриватБанк» повинен відкрити фізичній особі рахунок, до якого випустити платіжну картку відповідного різновиду, який вказаний в анкеті-заяві. Строк дії договору встановлюється на 12 місяців та може бути пролонгований ще на 12 місяців у разі, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення договору.

У разі закінчення терміну дії картки Банк зобовязаний продовжити строк її дії та визначити нову дату закінчення строку дії картки у разі наявності коштів на картрахунку в межах кредитного ліміту.

Натомість Умовами та Правилами надання не передбачено, що у разі закінчення строк дії кредитної картки Банк «перевипускає» нову картку іншого виду з іншими умовами та іншими тарифами ніж ті, які були визначені при укладенні договору.

У разі зміни різновиду картки та зміни умов та тарифів ПАТ «КБ «ПриватБанк» повинен був укласти з ОСОБА_3 новий договір або додатковою угодою, підписаною в установленому порядку, внести зміни до вже укладеного договору, чого в цьому випадку вчинено не було.

З довідки, наданої ПАТ «КБ «ПриватБанк» вбачається, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був підписаний кредитний договір від 06.02.2009 року, за яким були надані три кредитні картки:

№ 444529, дата відкриття 06.02.2009 року, терміном дії до листопада 2012 року;

№ 7785780, дата відкриття 07.07.2011 року, терміном дії до квітня 2015 року;

№ 039840, дата відкриття 25.04.2013 року, терміном дії до березня 2017 року.

Таким чином після укладення договору 29.07.2011 року ОСОБА_3 отримала лише одну картку 25.04.2013 року.

При цьому відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), виписок по картковому рахунку (а.с. 94-119, 170-202) за основною карткою № 5457…9840 25.04.2013 року за угодою № SAMDN5932 від 25.04.2013 року по вказаній картці було збільшено кредитний ліміт до 15000 гривень та тією ж датою без здійснення ОСОБА_3 будь-яких витрат визначена заборгованість у 11119.61 гривень.

Натомість у розрахунку та виписках міститься суперечлива інформація щодо того, за яким саме договором було відкрито рахунок та видано картку, адже у розрахунку вказано, що заборгованість нарахована за договором від 29.07.2011 року, натомість як у виписках таж саме заборгованість вказана такою, що виникла за договором від 25.04.2013 року.

Враховуючи вищевказані суперечності, представник позивача взагалі не надав суду зрозумілих пояснень з приводу того, які взагалі договори укладались між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, в який спосіб такі договори укладались, які карткові рахунки відкривались та які картки надавались на виконання зобовязань Банка за укладеними договорами.

Також позивачем не надано суду доказів того, що на виконання умов договору про надання банківських послуг від 29.07.2011 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» виконав взяті на себе зобовязання, а саме відкрив картрахунок, випустив та видав ОСОБА_3 платіжну картку, на яку встановив кредитний ліміт та в подальшому надавав будь-які банківські послуги у відповідності до умов укладеного договору, адже у вказану дату ОСОБА_3 платіжних карток не отримувала.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, звернувся до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.07.2011 року. В подальшому ані предмету, ані підстав позову позивач не змінював.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом представнику позивача за його ж клопотанням був наданий час для надання нових пояснень та надання додаткових доказів, для чого позивач мав достатній час, та скористався таким своїм правом, надавши суду ті документи та пояснення, які вважав за потрібне.

Таким чином, суд усіляко сприяв учасникам судового процесу, а зокрема позивачеві, в реалізації ним свої прав, передбачених ЦПК України.

Позовні вимоги позивачем викладені наступним чином: «ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_3 9дата народження 16.08.1963) на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 57614,60 гривень за кредитним договором № б/н від 29.07.2011 року, що складається з наступного»…».

Враховуючи, що судом позов розглядається виключно в межах заявлених вимог та на підставі доказів, що подані учасниками справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено того, що 29.07.2011 року між сторонами був укладений саме кредитний договір на умовах, про які заявлено в позовній заяві; що в межах укладеного договору ПАТ «КБ «ПриватБанк» були виконані зобовязання, а саме відкритий картрахунок, випущено та видано кредитну картку, встановлений кредитний ліміт та в подальшому в межах цього договору надавались банківські послуги; що саме за вказаним договором ОСОБА_3 були отримані кредитні кошти та порушені зобовязання з їх повернення та сплати відсотків.

За таких обставин, виходячи з презумпції обовязковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування заявленого позову, тож законних підстав для задоволення заявлених вимог немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , до ОСОБА_3, яка зареєстрована проживаючою у ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 29.07.2011 року відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк