Справа №442/6914/17
Провадження №2/442/363/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представників

від позивача: не зявилися

від відповідача: не зявилися

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим будинком № 31, який знаходиться по вулиці Гоголя в місті Стебник Львівської області та стягнення з нього судового збору в розмірі 640,00 гривень.В обгрунтування позову посилається на те, що йому на праві власності належить жилий будинок № 31, який знаходиться по вулиці Гоголя в місті Стебнику Львівської області. За вказаною адресою зареєстрований колишній чоловік доньки - ОСОБА_2, шлюб з яким розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2017.Зазначає, що більше трьох років відповідач за вказаною адресою не проживає. Особистих речей та майна в будинку не зберігає. Добровільно знятися з місця реєстрації не може, так як не приїзджає в Україну.Де знаходиться відповідач у даний час йому не відомо. Будь-які відомості про його місцезнаходження відсутні. Останнє відоме місце його проживання це місцезнаходження його будинку.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення заперечень не надходило.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 240824, видане Виконавчим комітетом Стебницької міської ради на підставі розпорядження № 71 від 08.04.2004 року, ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: Львівська обл., м. Стебник, вул. Гоголя, буд. 31.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2017 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно Будинкової книги у вищевказаному житловому будинку, зокрема, зареєстрований ОСОБА_2.

Відповідно до Акту від 07.06.2016, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_4, сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, та затвердженого директором ДП „Стебниккомунсервіс, акту від 28.04.2017, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_4, бухгалтера ОСОБА_7, сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, та затвердженого директором ДП „Стебниккомунсервіс, акту від 04.07.2017, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_7, сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, та затвердженого директором ДП „Стебниккомунсервіс, ОСОБА_2, 1969 р. н., зареєстровани в ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично за даною адресою не проживає з 2104 року, особистих речей та майна ОСОБА_2 в будинку немає, на час перевірки в будинку його не було.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-709цс16.

Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у житловому будинку № 31, який знаходиться по вулиці Гоголя в місті Стебнику Львівської області.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 640 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим будинком № 31, який знаходиться по вулиці Гоголя в місті Стебнику Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Львівська обл., м. Стебник, вул. Гоголя, 31) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Львівська обл., м. Стебник, вул. Гоголя, 31, ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Кучаковський