Провадження № 22-ц/780/523/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 24 08.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 60 954, 29 грн. суми страхового відшкодування та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, 26 червня 2014 року між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 594/14-Т/К/01, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_3, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

04 серпня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_1, яким керувала відповідачка ОСОБА_2, та яка порушила п. 12.1 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що постановою Солом'янського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року її притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АС/6840159, відповідно до якого ТДВ СК «Альфа - Гарант» в добровільному порядку відшкодувало на користь ПрАТ «СК» Арсенал страхування» шкоду в розмірі 49 000,00 грн. згідно встановленого ліміту відповідальність страховика та з урахуванням розміру франшизи передбаченої полісом № АС/6840159 у розмірі 1000,00 грн.

Зазначає, що за ОСОБА_2 як за особою, яка завдала шкоди застрахованому майну, рахується непогашена частина збитків у розмірі 60 954, 29 грн., які просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму відшкодування у порядку регресу у розмірі 60 954, 29 грн. та 1218 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції на її думку не було належним чином досліджено усіх обставин справи, а також безпідставно взято до уваги наведений позивачем розрахунок страхового відшкодування, оскільки вважає його необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач сплатив особі, постраждалій в ДТП, суму страхового відшкодування, то у нього є право пред'явити вимогу про стягнення цих коштів з відповідачки як особи, яка скоїла ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 594/14-Т/К/01, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати ОСОБА_4 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_3, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

04 серпня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вищевказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_1, яким керувала відповідачка ОСОБА_2, та яка порушила п. 12.1 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що постановою Солом'янського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року її притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність водія «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АС/6840159, відповідно до якого ТДВ СК «Альфа - Гарант» в добровільному порядку відшкодувало на користь ПрАТ «СК» Арсенал страхування» шкоду в розмірі 49 000,00 грн. згідно встановленого ліміту відповідальність страховика та з урахуванням розміру франшизи передбаченої полісом № АС/6840159 у розмірі 1000,00 грн.

Згідно звіту № 458 від 11 серпня 2014 року, наданого ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження в ДТП, склає 92 782,48 грн.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало ОСОБА_4 витрати на ремонт автомобіля в сумі 109 954,29 грн. Розрахунок був здійснений на основі розрахунку страхового відшкодування від 14 серпня 2014 року, що підтверджується також платіжним дорученням № 18929 від 18 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно пп. 38.1(г) п. 38.1 ст. 38 ЗУ « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач

який виплатив постраждалій суму страхового відшкодування, відповідно до вимог закону має право зворотної вимоги про стягнення цих коштів з відповідачки ОСОБА_2

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. Крім того, доводи апелянта про необґрунтованість поданого позивачем розрахунку суми страхового відшкодування колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами, які давали б підстави для відхилення судом цього розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: