Справа № 204/7133/17
Провадження № 2/204/274/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Федишині Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Українсько-канадського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮМК» про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

09 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 657, 321, 328, 344 Цивільного кодексу України та на п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, просив: визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за набувальною давністю право власності на квартиру №117 в житловому будинку №152 по вулиці Робочій в м. Дніпропетровську загальною площею 91,5 кв.м., житловою площею 58,0 кв.м., яка складається з: житлових кімнат площами 14,9 кв.м., 17,9 кв.м., 25,2 кв.м., кухні площею 15,2 кв.м., ванної кімнати площею 3,1 кв.м., вбиральні площею 1,5 кв.м., коридору площею 13,7 кв.м., лоджій площами 5,3 кв.м та 3,1 кв.м. Судові витрати покласти на ОСОБА_1. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він з 2007 року проживає у квартирі N0 117 житлового будинку №152 розташованого по вулиці Робоча міста Дніпро. Відповідно до штампу в паспорті він був зареєстрований за зазначеною адресою 12 липня 2007 року та продовжує проживати у зазначеній квартирі до сьогодні. Вважає що право користування зазначеною квартирою виникло з моменту видачі ордеру виконавчим комітетом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_4 (його батьку) у 2004 році. Ордер було видано на підставі рішення про надання службової квартири, прийняте за результатами спільного засідання адміністрації та профспілки ОСОБА_5 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів та оформлене протоколом № 14 від 18 листопада 2003 року за яким майстру ОСОБА_4 (його батьку), у звязку з виробничою необхідністю, який знаходиться в списках квартирного обліку під № 41 (пільг. № 3) на склад сім'ї 2 особи( він, дружина) вирішено виділити трьох кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 на 4 поверсі житловою площею 58,0 м.кв., загальною - 91,5 м.кв. Статус службової квартира набула відповідно до рішення №153 від 22 червня 2001 року, прийнятого виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради, яким включив до списків службової житлової площі окрему трикімнатну квартиру № 117 з житловою площею по вулиці Робоча, будинок №152. Зазначена квартира була придбана ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу №633 від 25 грудня 2000 року між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», в особі ОСОБА_5 лінійного управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» та Українсько-канадським ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК». Відповідно до п. 4.1. Договору перехід права власності на квартиру Покупцю відбувається в момент підписання акту прийому-передачі. 15 травня 2001 року за актом приймання-передачі, що є невідємною частиною договору, вказана квартира була передана ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України». 17 травня 2001 року сторони розрахувались за договором, що підтверджується актом прийому-передачі векселів, який є його невідємною частиною. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від «13» червня 2012 року № 360-р та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від «18» липня 2012 року № 530 юридичну особу було реорганізовано, шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», яке є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України». 06 листопада 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ОСОБА_5 міського управління юстиції Дніпропетровської області прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 17000374. Підставою для відмови стало те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі- продажу № 633 від «25» грудня 2000 року. Отримавши відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до суду про визнання такого рішення нечинним та зобов'язати Державну реєстраційну службу України ОСОБА_5 міського управління юстиції вчинити певні дії. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від «01» березня 2017 року у справі №к/800/54561/ 15 у задоволені позовних вимог було відмовлено. Зазначений договір №633 від 25 грудня 2000 року не був нотаріально посвідчений, тому на сьогодні власником квартири залишається Українсько-канадська ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК» відповідно до свідоцтва про право власності від «21» квітня 2000 року виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради. 17 лютого 2010 року помер ОСОБА_4 (його батько). 13 липня 2017 року померла ОСОБА_6 (його мати). Вважає, що він фактично є безтитульним володільцем нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2, а тому має право набути у власність таке майно в порядку набувальної давності з огляду на вищевикладені обставини з наступним обґрунтуванням. По-перше, він при заволодінні чужим нерухомим майном (квартирою) не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на таке майно. Він не знав і не міг знати про недотримання сторонами договору №663 від «25» грудня 2000 року порядку набуття права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме про відсутність нотаріального посвідчення договору. Він не знав і не міг знати про відсутність у ОСОБА_5 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» у 2001 році права на звернення до виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську раді про включення в список службової житлової площі трикімнатну квартиру №117 з житловою площею 58,0 м.кв., загальною - 91,5 м.кв., по вул. Робоча 152. Він не знав і не міг знати про відсутність права у ОСОБА_5 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» у 2003 році про виділення його батьку ОСОБА_4 та його сім'ї зазначеної квартири. Таким чином обставини з якими виникло володіння квартирою не викликали навіть найменшого сумніву у нього щодо правомірності набуття такого майна ОСОБА_5 лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз», а тому володіння ним квартирою є добросовісним. По-друге, він відкрито володів нерухомим майном (квартирою), та жодним чином не приховував факт знаходження майна в його володінні, оскільки разом з батьком та матір'ю постійно проживали у зазначеній квартирі. Факт постійного проживання (володіння) зазначеною квартирою та оплати відповідних комунальних послуг підтверджується квитанціями про оплату послуг ДП ОКП «Дніпротеплоенерго» у 2004 році, послуг КП Теплоенерго у 2009, 2011, 2012, 2014, 2016, 2017 роках, телекомунікаційних послу ДФ СОО «Оптима телеком» у 2005-2007 роках, житлово-комунальних послуг КП Жилсервіс-1 у 2012, 2013 роках, послуг ТОВ «Грінко-Дніпро» у 2011 році, послуг, ОЖКП «ПІВДЕННИЙ» у 2006, 2007, 2008, 2009 роках, послуг ДКП Дніпроліфт у 2009 році, послуг Водоканалу у 2004 році сплата квартплати ОСББРОБОЧА 152/2 у 2016 році. По-третє, починаючи з 12 липня 2007 року він проживав разом з батьками, а після їх смерті проживає самостійно у зазначеній квартирі АДРЕСА_3. Він не змінював реєстрацію місця проживання та фактично тут проживав. Перебіг строку набувальної давності виникає з моменту виникнення володіння, таким чином з 12 липня 2017 року у Позивача виникло право набути у власність квартиру в порядку набувальної давності за наслідком володіння такою квартирою більше 10 (десяти) років починаючи з 12 липня 2007 року.

У судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Про день та час розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку. Жодних клопотань до суду від відповідача не заявлено. Згідно інтернет витягу юридична особа заявлена у судовому засіданні відповідачем з 31.03.2010 року в стані припинення. Підстава: за судовим рішенням про банкрутство. Судове рішення: Судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № Б38/22-10 від 18.03.2010р. Найменування суду: Господарський суд Дніпропетровської області. Дата набуття чинності: 18.03.2010 року. Представник позивача наполягав на вирішенні справи за участю визначеного позивачем відповідача. Справа розглянута в порядку ст. ЦПК України.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Зі згоди позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

При цьому судом враховується, що п.10 ч.2 ст.2 ЦПК України, як один з принципів цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності представника відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином розгляд справи проведено в порядку ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно наданої до суду копії технічного паспорту на квартиру № 117 в житловому будинку № 152 вулиця Робоча місто Дніпропетровськ власником вказаної квартири визначено Українсько-Канадське товариство з обмеженою відповідальність та іноземними інвестиціями «ЮМК». Паспорт виготовлено станом на 04.01.2012 року. Квартира № 117 в житловому будинку № 152 вулиця Робоча місто Дніпропетровськ загальною площею приміщень 99,9 кв.м., загальною площею 91,5 кв.м., житловою 58,0 кв.м., допоміжною 33,5 кв.м., площа літніх приміщень 8,4 кв.м. (а. с. 22-27).

Позивачем до матеріалів справи залучені копії наступних документів: договору № 633 від 25 грудня 2000 року УК ТОВ іІІ «ЮМК» продало а ДК «Укртрансгаз» НАК «Нефтегаз України» купило квартиру № 117 в житловому будинку № 152 вулиця Робоча місто Дніпропетровськ. Договір нотаріально не посвідчений (а.с.27); ОСОБА_2 приймання-передачі згідно договору № 633 від 25.12.2000 року складений 15 травня 2001 року (а. с. 28); ОСОБА_2 приймання-передачі векселів від 26 квітня 2001 року (а.с.29).

Рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №153 від 22.06.01р. включено до списків службової житлової площі окрему трикімнатну квартиру № 117 з житловою площею, 58,0 м. кв., загальною 91,5 м.кв. по вулиці Робоча,152 (а.с.30).

Згідно протоколу зборів трудового колективу ОСОБА_5 ЛПУМГ службову трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_4 майстру ОСОБА_4 (а.с.31).

Згідно виписки з протоколу від 18 листопада 2003 року вирішено одноголосно виділити майстру ОСОБА_4 у звязку з виробничою необхідністю, який стоїть в списках квартобліку під № 41(льг. № 3) на склад сімї з 2 люд. (він та жінка) 3х кімнатну службову квартиру №117 у будинку № 152 по вулиці робочій на 4 поверсі житловою площею 58 м.кв., загальною 91,5 м.кв., Виключити ОСОБА_4 зі списків квартобліку (а.с.32).

ОСОБА_7 помер 17 лютого 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті ОСОБА_5 міського управління юстиції 18 лютого 2010 року, актовий запис за №1321 (а. с. 19).

ОСОБА_6 померла 13 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 19 липня 2017 року, актовий запис № 1443 (а. с. 21).

Згідно копії довідки про склад сімї Форми 1-Ж (а. с. 18) виданої у серпня 2010 року на імя ОСОБА_6, у квартирі117 по вулиці Робоча152 у м. Дніпропетровську з 04.03.2010 року зареєстровані та проживають 2 людини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2004 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2007. З дописом склад сімї не змінився станом на 20.01.2011 року.

Відповідно Довідки від 13.08.2010р. б/н наданої ОСОБА_6, ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований у квартирі117 по вулиці Робоча152 у м. Дніпропетровську з 19.01.2004р. по день смерті 17.02.2010 року (а. с. 20).

Згідно рішення реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень № 17000374 від 06 листопада 2014 року зазначено, що подані документи для проведення державної реєстрації квартири АДРЕСА_5 не відповідають вимогам законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Дане рішення реєстратора оскаржувалось у судовому порядку та залишене в силі (а. с. 33, 34-37).

Так, відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки:

- володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю;

- володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним;

- володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне.

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

- у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Спірні правовідносини регулюються також іншим цивільним законодавством, що перешкоджає задоволенню позову, зокрема крім вищезазначених норм згідно ст.118 ЖК України, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради.

Відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року №37 - житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Згідно п. 6 цього ж Положення, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його користуванні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства рішенням виконавчого комітету відповідної районної в місті ради.

У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх.

Таким чином спірна квартира може бути переведена до державного житлового фонду на підставі рішення Ради, що законодавчо врегульовано.

При подібному регулюванні спірних правовідносин цивільним кодексом, обставин які встановлені судом, та обставин на які посилається позивач - заявлений позов про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не відповідає закону.

Аналізуючи подані докази суд приходить до висновку, що за позивачем не може бути визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_5, оскільки вказана квартира була виділена сааме його батькам, як службове житло і на даний час статус цієї квартири не змінено, позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, отже в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи обставини справи та підстави звернення з відповідним позовом, вважає за необхідне судовий збір у сумі 2758 грн. 33 коп. сплачений позивачем ОСОБА_3 при звернені до суду віднести на рахунок держави.

З огляду на викладене, враховуючи п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р.; п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року №37, керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 334 Цивільного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 4, 141, 211, 223, ч.2 ст.247, 280-283 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Українсько-канадського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮМК» про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Судовий збір у сумі 2758 грн. 33 коп. сплачений позивачем ОСОБА_3 при звернені до суду віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Суддя О. В. Нізік