АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 766/4892/16 Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження №22-ц/791/54/18 Доповідач: Чорна Т.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоЧорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарРябченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину частково удаваним, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу частково удаваним, визнання її та чоловіка покупцями за оспореним правочином, визнання за нею права власності на ? частину спірного майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, щов липні 2010 року між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_7 було прийнято рішення про придбання приміщення для подальшого використання його в якості перукарні.

02.08.2010 року між чоловіком та ПП «ОСОБА_8.» укладено договір про надання послуг з придбання об'єкта нерухомості, в той же день між ОСОБА_7 та власником квартири ОСОБА_9 укладено попередній договір купівлі - продажу та передано завдаток у розмірі 500 доларів США.

Оскільки ОСОБА_7 мав боргові зобов'язання у великому розмірі перед банком, ними було прийнято рішення про оформлення договору купівлі - продажу на ім'я його матері ОСОБА_6, яка в послідуючому, після вирішення боргових зобов'язань, повинна була переоформити договір на неї та ОСОБА_7

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04.08.2010 року ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що фінансова допомога в придбанні об'єкта нерухомості та в послідуючому переобладнання квартири в перукарню надавалася її батьками - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, але після розірвання шлюбу з ОСОБА_7, на її прохання переоформити договір на реальних покупців та привести його у відповідність до реальних обставини, відповідачі відмовилися без зазначення причин, позивачка, з врахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просила суд:

- визнати договір купівлі - продажу квартири № ВМХ 266848 від 04.08.2010року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 часткового удаваним в частині покупця,

- визнати квартиру АДРЕСА_1, спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних долях.

- визнати за нею право власності на 1/2 частину приміщення перукарні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до п.8 Перехідних Положень ЦПК України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 з 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.05.2016 року розірвано.

02.08.2010 року ОСОБА_7 уклав з ПП ОСОБА_8 договір про надання послуг при придбанні об'єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1

В цей же день між ОСОБА_7 та власником зазначеної вище квартири ОСОБА_9 укладено попередній договір купівлі - продажу та передано останньому для підготовки документів, необхідних для укладення правочину та сплати заборгованості по комунальним та іншим платежам грошву суму в розмірі 3950 грн., що еквівалентно 500 доларів США.

04.08.2010 року ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1.

Договір купівлі - продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 04.08.2010 року реєстраційний номер 207.

Продаж вчинено за ціною 27 000, 00 грн., які продавець отримав до підписання договору.

Вартість квартири, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становила 27081 грн.

Сторони підтвердили, що договір не приховує іншу угоду і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

Державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_6 здійснена 12.08.2010 року у встановленому законом порядку.

22.11.2010 року ОСОБА_6 передала, а ПП ОСОБА_5 прийняла в порядку та на умовах, визначених укладеним договором найму, у користування без оплати квартиру без ремонту для розміщення офісу за адресою: АДРЕСА_1.

У спірній квартирі були проведені ремонтні роботи та реконструкція, внаслідок чого відбулася зміна цільового призначення житла з житлового в нежитлове, а саме перукарню, право власності на яку 02.02.2013 року зареєстроване за ОСОБА_6

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що саме ОСОБА_6 проводила реконструкцію власної квартири під перукарню, повідомляла компетентний орган про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, отримувала інші необхідні дозвільні документи.

Звернувшись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що договір купівлі - продажу спірної квартири є удаваним правочином в частині покупця, оскільки саме вона разом з чоловіком були покупцями цього житла, кошти на придбання якого були надані її батьками та отримані нею від продажу цінних паперів, цільове призначення якої - переобладнання під перукарню та здійснення підприємницької діяльності. Для ОСОБА_6 реальні наслідки від укладеного правочину не настали, оскільки вона фактично не володіла та не використовувала квартиру за призначенням, коштів на придбання не мала.

Заперечуючи вказані обставини відповідачка ОСОБА_6 пояснювала, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти отримані від продажу нерухомості для власного проживання, але в послідуючому було прийняте рішення про її переобладнання в перукарню та надання сину та невістці для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання доходу. Нею були понесені витрати на реконструкцію квартири, переведення із житлового в нежитлове приміщення. При придбанні квартири всі істотні умови купівлі-продажу з продавцем від її імені з'ясовував син, який був присутнім при укладені оспореного правочину та передачі грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_7 дав аналогічні пояснення, зазначивши про те, що квартира придбавалася за особисті кошти матері, для її проживання в ній, спільні сумісні кошти подружжя в не вкладалися, батьки позивачки грошові кошти на придбання спірного майна не надавали. Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 підтвердив, що з ОСОБА_7 обговорював всі істотні умови продажу квартири, але правочин уклав з ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_7, повний розрахунок отримав до підписання договору, на належність грошових коштів чи позивачці, чи покупцю вказати не може. Приховувати будь-який інший правочин ніж укладений на меті не мав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.235ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали).

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1)факт укладання правочину, що на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

За обставинами справи в межах наданих сторонами доказів не встановлено, що в момент укладення договору купівлі-продажу від 04.08.2010 року продавець ОСОБА_9 та покупець ОСОБА_6 мали на меті укласти інший за змістом договір, у тому числі щодо особи покупця за договором.

Посилання позивачки на те, що з її чоловіком - ОСОБА_7, а не з покупцем, відбувалися домовленості з продавцем про всі істотні умови договору, нею використовувалося приміщення за його цільовим призначенням, здійснювалися ремонтні роботи, правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки удаваним є правочин, який уклали саме сторони удаваного правочину, щоб приховати інший правочин, який вчинили не інші, а ці ж особи.

Належними та допустимими доказами позивачка у передбачений цивільним процесуальним законодавством спосіб не довела, що станом на момент укладання спірного договору 04.08.2010 року у неї були наявні власні грошові кошти отримані нею від продажу цінних паперів за договором від 31.03.2005 року, а кошти запозичені у батьків були вкладені у придбання спірної квартири, а тому суд обґрунтовано не прийняв ці доводи до уваги.

Зазначаючи про те, що воля учасників даного правочину була спрямована на укладення інших правовідносин, ніж ті, що ним передбачені, зокрема набуття права власності на квартиру подружжям, а не ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, а тому за таких обставин, вимоги позивачки про визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позбавлені правового обґрунтування, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти за які майно було набуте(джерело набуття), сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання, як на факт удаваності правочину, на те, що спірний договір був укладений з ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 мав боргові зобов'язання перед банком і з метою запобігання в подальшому здійснення стягнення його заборгованості за рахунок спільної сумісної власності, є безпідставними, оскільки кредитний договір з ОСОБА_7 був укладений 27.03.2006 року, а кредитна заборгованість згідно висновків судового рішення, на яке посилається позивачка, виникла станом на 20.02.2014 року, тобто після придбання квартири у власність. Враховуючи, що за обставинами справи в межах наданих сторонами доказів не встановлено, що в момент укладення договору купівлі-продажу від 04.08.2010 року продавець ОСОБА_9 та покупець ОСОБА_6 мали на меті укласти інший за змістом договір, у тому числі щодо особи покупця за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав передбачених ст. 235 ЦК України як для визнання оспореного правочину удаваного в частині покупця, так і у задоволенні інших заявлених вимог.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та зводяться до переоцінки висновків суду.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та норм процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Чорна Т.Г.

Судді:

Пузанова Л.В.

Склярська І.В.