Дата документу 05.03.2018
Справа № 320/9323/17
Провадження № 2/320/1193/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Цеомашко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О., Секретаря Вознесенської сільської ради Мелітопольського району про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О., Секретаря Вознесенської сільської ради Мелітопольського району про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4. Факт її походження від матері підтверджується її свідоцтвом про народження. 11 вересня 1971 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». За життя її мати склала заповіт від 23.04.2007 року, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району ОСОБА_6, відповідно до якого заповіла на її ім'я належну їй земельну ділянку в розмірі 4,1300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району. Однак, коли після смерті матері вона звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О. з метою прийняття та оформлення спадщини після смерті матері за заповітом, то вона довідалась, що до нотаріальної контори звернулась також онука померлої ОСОБА_2 із заповітом, датованим 17.10.2014 роком, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського район) ОСОБА_6, відповідно до якого її мати ніби-то заповіла вищевказану земельну ділянку відповідачці по справі - ОСОБА_2 Раніше про вищевказаний заповіт їй нічого не було відомо. Вона вважає, що є підстави для визнання заповіту недійсним з тих підстав, що її мати ОСОБА_4, починаючи з 2010 року аж до дати своєї смерті мала проблеми із здоров'ям, в неї були часті провали у пам'яті, вона забувала обличчя своїх рідних та друзів, плуталась у іменах, датах та обставинах, подіях, що відбувались навколо неї, заговорювалась, плутала адресу свого будинку з іншими житловими будинками, що розташовані по сусідству. У 2014 році матір доглядав її онук ОСОБА_7, у зв'язку із тим, що у березні 2014 року її паралізувало, та вона не мала змоги доглядати матір ОСОБА_4 самостійно. Мати ОСОБА_4 померла у зв'язку із хронічною серцевою недостатністю, атеросклеротичним кардіосклерозом, ішемічною хворобою серця, на які вона хворіла за життя. Однак, онука ОСОБА_2, скориставшись безпорадним станом своєї бабусі (її матері), яка не усвідомлювала характер та дійсний юридичний зміст своїх дій, викликала за адресою проживання її матері 17.10.2014 року по АДРЕСА_1 секретаря сільської ради ОСОБА_6, ніби-то з метою посвідчення довіреності на отримання по земельному паю масла, муки та зерна від імені ОСОБА_4, про що вона повідомила онукові ОСОБА_7 та його цивільній дружині ОСОБА_8 Однак, насправді у цей день був посвідчений спірний заповіт. Увесь цей час відповідачка приховувала від неї та від усієї родини факт посвідчення на її ім'я заповіту. Після того, як вона довідалась про існування даного заповіту, вона звернулась за поясненнями до відповідачки, яка погодилась із тим, що цей заповіт було посвідчено незаконно через незадовільний стан здоров'я матері, яким скористалась відповідачка, та відкликала з нотаріальної контори подану заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак, нотаріус вже встановив факт наявності заповіту та не приймає її заповіт як дійсну волю заповідача. Крім того, на її заповіті була зроблена помітка про його відміну. Однак, її мати за станом здоров'я не мала змоги особисто надрукувати чи подати секретарю сільської ради у письмовій формі для посвідчення спірний заповіт. Також, через поганий зір вона не могла б прочитати спірний заповіт, а тому при його складанні та посвідченні повинні були бути присутніми свідки, яких в дійсності не було. При складанні заповіту була присутньою тільки відповідачка по справі, яка не може бути свідком через те, що заповіт написано на її ім'я.

На підставі викладеного, вона просить суд визнати недійсним заповіт від 17.10.2014 року, складений ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 138 від 17.10.2017 року.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але надала письмові пояснення та просила про розгляд справи у її відсутності. Згідно письмових пояснень позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, оскільки дійсно не було вільної волі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, нате, щоб заповісти їй земельну ділянку в розмірі 4,1300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району. Всі обставини стосовно складення спірного заповіту від 17.10.2014 року, посвідченого секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_6, викладені в позові ОСОБА_1, відповідають дійсності. Адже, починаючи з 2010 року аж до дати своєї смерті ОСОБА_4 мала проблеми із здоров'ям, в неї були часті провали у пам'яті, вона забувала обличчя своїх рідних та друзів, плуталась у іменах, датах та обставинах, подіях, що відбувались навколо неї, заговорювалась, плутала адресу свого будинку з іншими житловими будинками, що розташовані по сусідству. Дійсно, ОСОБА_4 заповіла раніше своїй доньці ОСОБА_1 належну їй вказану вище земельну ділянку за заповітом від 23.04.2007 року. А тому є всі законні підстави для визнання недійсним спірного заповіту від 17 10.2014 року. Вона визнає свою провину перед ОСОБА_1 стосовно того, що нечесно був складений заповіт від 17.10.2014 року, та відкликала свою заяву про прийняття спадщини з нотаріальної контори, про що маються відомості в нотаріальній справі. Жодних претензій до ОСОБА_1 вона не має.

Третя особа - Приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіна В.О. - в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надано.

Третя особа - Секретар Вознесенської сільської ради Мелітопольського району - в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надано.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, в якому в графі мати зазначена «ОСОБА_4», та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 11 вересня 1971 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.13, 14).

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦПК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За життя мати позивача ОСОБА_4 склала заповіт від 23.04.2007 року, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району ОСОБА_6, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку в розмірі 4, 1300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, копія заповіту додається до позову. Даний заповіт був посвідчений у приміщенні Виконавчого комітету Вознесенської сільської ради, куди ОСОБА_4 прийшла самостійно та висловила свою волю на випадок своєї смерті, яку виклала у заповіті (а.с.11).

Згідно ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Після смерті матері позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О. з метою прийняття та оформлення спадщини після смерті матері за заповітом, де їй стало відомо, що до нотаріальної контори звернулась також онука померлої ОСОБА_2 із заповітом, датованим 17.10.2014 роком, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського район) ОСОБА_6, відповідно до якого мати позивача заповіла вищевказану земельну ділянку відповідачці по справі - ОСОБА_2, згідно копії спадкової справи.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року за № 9 правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, мати позивача ОСОБА_4, починаючи з 2010 року аж до дати своєї смерті мала проблеми із здоров'ям, а саме в неї були часті провали у пам'яті, вона забувала обличчя своїх рідних та друзів, плуталась у іменах, датах та обставинах, подіях, що відбувались навколо неї, заговорювалась, плутала адресу свого будинку з іншими житловими будинками, що розташовані по сусідству. Дані обставини сторонами не заперечувались.

Згідно письмових пояснень відповідача ОСОБА_2, вона скориставшись безпорадним станом своєї бабусі ОСОБА_4, яка не усвідомлювала характер та дійсний юридичний зміст своїх дій, викликала за адресою її проживання 17.10.2014 року по АДРЕСА_1 секретаря сільської ради ОСОБА_6, для посвідчення спірного заповіту, без свідків, в присутності тільки її, ОСОБА_2, спадкодавця та секретаря, який був складений в порушення умов ЦК України та «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування»

Відповідно до п. 1.4. Розділу III Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5, посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України, і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Згідно ч.1, 5 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №85/2017 після смерті спадкодавця ОСОБА_4, ОСОБА_2 відкликала з нотаріальної контори подану заяву про прийняття спадщини за заповітом та відмовилася від спадщини.

Згідно ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач ОСОБА_1 є законним спадкоємцем за заповітом, заповіт відносно неї є дійсним, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася, та на даний час має бажання прийняти спадщину, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі та підтвердила факт складання заповіту обманним шляхом скориставшись незадовільним станом здоров'я спадкодавця, відповідач відкликала з нотаріальної контори подану заяву про прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає за необхідне визнати заповіт недійсним.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1235, 1273-1275, 1296 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О., Секретаря Вознесенської сільської ради Мелітопольського району про визнання заповіту недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт від 17.10.2014 року, складений ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 138 від 17.10.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко