Єдиний унікальний номер судової справи 480/1421/18
Номер провадження 22-ц/812/139/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області ухвалу, яка постановлена суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області Шароновою Н.О. 22 серпня 2018 року в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Улянівка-Еліос», Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення земельної ділянки,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Михайлівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області звернулась до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Улянівка-Еліос» (далі - ТОВ «Улянівка-Еліос»), Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №14-11209/14-16-СГ від 11 листопада 2016 року про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у розмірі 2.00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (пасовищ), розташованої в межах території Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (натепер територія Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області) та скасувати записи про державну реєстрацію цієї земельної ділянки за ним;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у розмірі 2.00 га, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у грудні 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та скасувати запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки за ОСОБА_4;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у розмірі 2.00 га, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Улянівка-Еліос» в 2017 році, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та скасувати запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки за ТОВ «Улянівка-Еліос», зобов'язавши ТОВ «Улянівка-Еліос» повернути отриману земельну ділянку державі.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2018 року позовну заяву Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області залишено без руху у зв'язку із недодержанням вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

У зв'язку з невиконанням в повному обсязі зазначеної вище ухвали, наступною ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу, як неподану.

В апеляційній скарзі Михайлівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу судді районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною з її поверненням позивачу, суддя виходив із того, що не всі вказані ним недоліки при залишенні позовної заяви без руху були усунуті позивачем.

Проте з таким висновком судді колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 175 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру, чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до положень ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов'язковості надання певних документів.

Зі змісту ст.ст.175,177 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.175 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2018 року позовну заяву Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області залишено без руху, з посиланням на те, що вона не відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а саме:

не зазначено місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3;

не зазначено відомості щодо вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились;

позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;

не зазначено наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких ним додано до позовної заяви;

не зазначено та не додано доказів на підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом позову;

до позовної заяви не додано копії позовної заяви із додатками відповідно до кількості учасників справи.

У зв'язку з чим, позивачу надано строк, який не міг перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення вказаних недоліків.

21 серпня 2018 року на адресу районного суду на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, в якій, окрім іншого, було зазначено, що позивачем до суду надано всі відомі йому реквізити відповідачів та іншою інформацією щодо них позивач не володіє. Також, з метою встановлення адреси відповідача, позивач просив суд про витребування відповідних документів від приватного нотаріуса та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Втім, постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання позовної заяви не поданою та повернення позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.187 ЦПК України та виходив з того, що нова редакція позовної заяви не містить інформації щодо місця проживання чи перебування відповідача ОСОБА_6

Разом з цим, колегії суддів з таким висновком не погоджується та вважає, що посилання суду на не зазначення позивачем повної адреси відповідача ОСОБА_3, як на єдину підставу для повернення заяви, є необґрунтованими та не узгоджуються з положеннями ст.187 ЦПК України, згідно якої суд при вирішенні питання про відкриття провадження сам має можливість встановити точну адресу відповідачів з метою визначення підсудності справи суду.

Зокрема, відповідно до ч.ч.6-9 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Тобто, вищенаведена правова норма передбачає можливість встановлення судом точної адреси відповідачів - фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, зокрема в тому випадку, коли ця адреса невідома позивачу і він не зміг отримати її від відповідних державних органів.

До того ж, за правилами ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

При цьому, позовна заява Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що була надана на виконання вимог ухвали суду від 03 серпня 2018 року, подана з дотриманням правил ст.30 ЦПК України, та містила усі необхідні відомості про права та обов'язки сторін й вимоги про здійснення судом певних дій із зазначенням способу судового захисту її інтересів.

Зокрема, позивач сформулював та зазначив підстави виникнення спору та порушення його прав, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, позивач довів своє право на звернення до суду із таким цивільним позовом, а спосіб захисту свого цивільного права чи інтересу позивач визначає самостійно.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала судді порушує право позивача Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на справедливий розгляд його позову судом та обмежує доступ до суду.

За такого, ухвала судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області - задовольнити частково.

Ухвалу судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року скасувати, а позовну заяву Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області разом з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 12 листопада2018 року