Дата документу 14.03.2018
ЄУ № 420/314/18
Провадження №2-о/420/79/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 22.12.2017 в м. Брянка Луганської області, причина смерті гостра гігантська виразка малої кривизни шлунку з кровотечею і перфорацією.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 22.12.2017 в м. Брянка відгострої гігантської виразки малої кривизни шлунку з кровотечею і перфорацією помер її чоловік ОСОБА_3 Похований чоловік в м. Брянка Луганської області. З метою належної реєстрації смерті чоловіка заявник звернулася до Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка у звязку з тим, що поданий нею медичний документ лікарське свідоцтво про смерть від 23.12.2017 № 196 видане медичною установою, розташованою на тимчасово окупованій території України, а тому є таким, що не створює правових наслідків на території України. У звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Встановлення факту смерті чоловіка необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть чоловіка та реалізації спадкових справ.

Заявник в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на заявлених вимогах наполягає.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.03.2018 за вих. № 572/17.22-66 заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_3 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останнього, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕН 378454, виданого 03.01.2005 Брянківським МВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м. Брянка Луганської області.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 14.02.2018, заявник фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 151553, виданим 23.07.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Брянківського міського управління юстиції Луганської області

Згідно паспорту громадянина України серії ЕК 008559, виданого 13.06.1995 Брянківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_3, 28 жовтня 1977 народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №196, видане 23.12.2017 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території Государственным учреждением «Брянковская центральная городская многопрофильная больница» (російською мовою). Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 22.12.2017 в м. Брянка Луганської області, причина смерті: гостра гігантська виразка малої кривизни шлунку з кровотечею і перфорацією.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_3, який помер 22.12.2017, підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даною заявою.

За таких підстав, сума сплаченого заявником судового збору у розмірі 352,40 грн. відповідно до квитанції №28 від 13.03.2018 підлягає поверненню заявнику.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, помер 22 грудня 2017 року в м. Брянка Луганської області, Україна, причина смерті гостра гігантська виразка малої кривизни шлунку з кровотечею і перфорацією.

Заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, паспорт серії ЕН 378454, виданий 03.01.2005 Брянківським МВ УМВС України в Луганській області.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков Луганської області, .

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Новопсковському районі Луганської області повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір, сплачений на рахунок №0223 відповідно до квитанції № 28 від 13.03.2018 у ТВБВ №10012/049 Луганського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька