Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 589/3209/16-ц

провадження № 61-17020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Шосткинська міська рада Сумської області, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Шосткинської міської ради Сумської області, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності його тітці ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_5, оскільки була зареєстрована та мешкала разом із ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, однак свідоцтво про право власності на спадщину - квартиру АДРЕСА_1, не отримала.

Оскільки спадкоємці першої та другої черги після смерті ОСОБА_5 відсутні, то спадкування за законом переходить до третьої черги спадкоємців.

Спадкоємцями третьої черги є дядько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (батько позивача) та тітка ОСОБА_5 - ОСОБА_3, до яких у порядку спадкування переходить право власності по 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 набула у порядку спадкування після ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Батько позивача - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а тому право спадкування у порядку представлення на підставі статті 1266 ЦК України виникло у його синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 має бути позбавлений права на спадкування, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 була особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та потребувала стороннього догляду і допомоги, відповідач ОСОБА_2 ухилявся від надання такої допомоги.

На підставі викладено позивач просив, з урахування уточнених позовних вимог, усунути ОСОБА_2 від права на спадкування та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2017 року у складі судді Стародубцевої Л. О. позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 розумів та усвідомлював необхідність надання допомоги двоюрідній сестрі, яка була особою з інвалідністю ІІ групи, однак проявляв постійну бездіяльність та байдужість. Відповідач не спростував доводів позивача у цій частині та не надав суду доказів щодо надання допомоги та піклування про свою двоюрідну сестру. Посилання відповідача на фінансову неспроможність та на віддаленість проживання також не знайшли свого підтвердження належними доказами. З урахуванням наведеного та положень статті 1224 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для усунення відповідача від спадкування за законом та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування після ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5, починаючи з 1987 року періодично перебувала у комунальному закладі «Шосткінська центральна лікарня» на стаціонарному лікуванні. Останні рази вона лікувалась з 14 квітня 2014 року по 25 вересня 2014 року, з 01 грудня 2014 року по 26 травня 2015 року та з 12 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Під час перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікування деякі медичні препарати їй купувала мати позивача - ОСОБА_7, яка також за власним бажанням привозила хворій продукти харчування. Крім того, ОСОБА_5 мала самостійний щомісячний дохід - пенсію по інвалідності. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 потребувала допомоги від свого двоюрідного брата ОСОБА_2, за умови отримання її від інших осіб, позивачем суду не надано. Також відсутні докази того, що у ОСОБА_2 була можливість надання майнової допомоги чи догляду за ОСОБА_5, оскільки він постійно проживає на території Російської Федерації та отримав громадянство цієї держави у травні 2014 року, офіційно не працює та має періодичні заробітки від роботи художником. Апеляційний суд, врахувавши вище зазначене та те, що приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спірної квартири у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким визнав за позивачем право власності у порядку спадкування на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач всупереч інтересів своєї родини та маючи на утриманні дружину і малолітню дитину був вимушений займатись доглядом та утриманням ОСОБА_5, в той час як відповідач свідомо самоусунувся від надання допомоги двоюрідній сестрі, яка була особою з інвалідністю ІІ групи. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що для задоволення позовних вимог про усунення від спадкування за законом відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при наявності можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця у допомозі саме цієї особи, а тому суд дійшов передчасного висновку про те, що сукупність вказаних обставин не настала, у зв'язку із чим скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові в частині усунення від права на спадкування та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування на 1/2 частку квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_5, оскільки була зареєстрована та мешкала разом із ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 на день її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, однак свідоцтво про право власності на спадщину після ОСОБА_4 не отримала.

Оскільки спадкоємці майна першої та другої черги після смерті ОСОБА_5 відсутні, то спадкування за законом переходить до третьої черги спадкоємців.

Спадкоємцями третьої черги є дядько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (батько позивача) та тітка ОСОБА_5 - ОСОБА_3, до яких у порядку спадкування переходить право власності по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2016 року, що набрало законної сили 09 грудня 2016 року, визнано за ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, факт права власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Отже, ОСОБА_3 набула у порядку спадкування після ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Постановою приватного нотаріуса Шосткинського міського нотаріального округу від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи на квартиру.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-

1265 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно із статтею 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Статтею 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Виходячи зі змісту даної норми закону та з урахуванням роз'яснень у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд правильно застосував вказані норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено того, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме ОСОБА_2, що могло бути підставою для усунення його від права на спадкування. Апеляційний суд, врахувавши наявність у позивача права на спадкування 1/4 частки спірної квартири, що належала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у цій частині заявлених ним позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які судом апеляційної інстанції правильно застосовано.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк