Справа №490/3227/17 13.02.2018
Провадження №22-ц/784/347/18
Справа № 490/3227/17
Провадження 22-ц/784/347/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.

Із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

За участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2017 року, ухвалене в приміщенні того ж суду о 15.02 год., у складі судді Гуденко О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної ради професійних спілок про компенсацію моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обласної ради професійних спілок про компенсацію моральної шкоди.

Позивач вказував, що він багаторазово звертався до відповідача як в усній, так і в письмовій формі, з проханням надати йому допомогу щодо захисту його трудових прав, пов'язаних із хворобою. Проте, його чисельні звернення залишалися без відповідей.

Вважаючи, що своєю бездіяльністю відповідач дав йому зрозуміти, що він не потрібен відповідачеві зі своїми проблемами та є «відпрацьованим матеріалом», а також те, що байдужість останнього призвела до появи у нього таких негативних психоемоційних змін, як порушення сну, швидкої втомлюваності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності та дратівливості, частому головному болю та іншим негативним явищам, просив стягнути з Миколаївської обласної ради професійних спілок на свою користь у відшкодування моральної шкоди 6 000 000 грн. (а.с. 1).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної ради професійних спілок про компенсацію моральної шкоди було відмовлено у зв'язку з безпідставністю (а.с. 36-38).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на не врахування місцевим судом під час ухвалення оскаржуваного рішення тих обставин, що він є особою з інвалідністю та, що його захворювання є професійним та є наслідком шкідливих умов праці, а також те, що він багаторазово звертався до відповідача з проханнями надати йому допомогу щодо захисту його трудових прав, пов'язаних із хворобою, які залишилися без відповідей останнього, просив суд скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким стягнути з Миколаївської обласної ради професійних спілок на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 6 000 000 грн. (а.с. 41-42).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» виписано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі

незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з

оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності

по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

При цьому, згідно пункту 9 вищезазначеної Постанови ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2016 року, 13 червня 2016 року, 07 листопада 2016 року та 30 січня 2017 року ОСОБА_1 звертався з письмовою заявою до відповідача, в якій повідомляв, про те що в Ленінському районному суді м. Миколаєва слухаються три справи до лікарів ЦПМСД за місцем проживання про проходження медичного огляду для встановлення отримання професійного захворювання від шкідливих умов праці, та просив представників відповідача бути присутніми в суді та виявити корупцію в медицині Ленінського району м. Миколаєва (а.с. 3, 19, 22).

При цьому документів на підтвердження його членства в будь-якій профспілці, ОСОБА_1 до вказаного звернення не надав, як не надав таких документів і до суду. Отже, ОСОБА_1 не підтвердив своє членство в будь-якій профспілці.

Між тим, відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", Положення про Миколаївську обласну раду професійних спілок, професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Відповідно до вимог ст. 36 вказаного Закону профспілки, їх об'єднання, здійснюючи представництво та захист трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, повинні додержуватися Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів, а також виконувати колективні договори та угоди, які вони уклали, та взяті на себе зобов'язання.

Членом профспілки є особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески (ст. 1 Закону).

Статтею 7 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено, що членами профспілки можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що статутом (положенням) профспілки може бути передбачено членство у профспілці осіб, зайнятих творчою діяльністю, членів фермерських господарств, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а також осіб, які навчаються у професійно-технічних або вищих навчальних закладах, осіб, які звільнилися з роботи чи служби у зв'язку з виходом на пенсію або які тимчасово не працюють.

Представництво інтересів працівників, які є членами профспілки, при розгляді індивідуальних трудових спорів можливе виключно за їх дорученням.

Правильно встановивши, що позивач не є членом профспілки, а також, враховуючи, що в червні та листопаді 2016 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявами, що йому прокурором призначено медичний огляд щодо затвердження професійного захворювання, проте в поліклініці ЦПМСД № 2 йому відмовлено та те, що ці звернення були направлені головою облпрофради за належністю до управління охорони здоров'я Миколаївської міської ради, про що позивача було повідомлено в установленому законом порядку, а також, що відповіді на письмові звернення ОСОБА_1 надавалися відповідачем у встановлені Законом України "Про звернення громадян " строки, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, є не доведеними та не є обґрунтованими (а.с. 18, 21, 23).

Оскільки інших доказів на підтвердження того, що шкоду йому заподіяно саме відповідачем позивач суду не надав, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому в позові за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, не спростовують указаних висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Виходячи з наведеного, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України рішення суду як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови виготовлено 14.02.2018 року.