Справа № 388/1488/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

02.02.2018

Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, Металургійної районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_4, який був її батьком.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 першої черги за законом є позивачка та ОСОБА_3, яка є дружиною спадкодавця. Інших спадкоємців за законом першої черги немає.

На момент смерті ОСОБА_4, позивачка та її мати разом із спадкодавцем проживали за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, 3 червня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

3 червня 2011 року ОСОБА_3 відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1

Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались.

Отже, позивачка єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_4 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не отримав.

Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 9 вересня 2011 року, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що це домоволодіння зареєстровано за іншою особою.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено Металургійну районну у м. Кривому Розі раду Дніпропетровської області.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2017 року до участі у справі як співвідповідачів залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2018 року закрито провадження у справі у частині вимог до ОСОБА_6

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити.

Представник Металургійної районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти рішення у межах чинного законодавства.

Представник Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти позову.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_4 (а. с. 12).

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 видно, що згідно з довідкою житлово-експлуатаційної організації, спадкодавець на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 64).

3 червня 2011 року ОСОБА_3 відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (а. с. 62).

9 вересня 2016 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Риковою Т.В., ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване у реєстрі за № 2-874 (а. с. 84).

Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикової Т.В. від 9 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що це домоволодіння належить іншій особі (а. с. 86).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За змістом чч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину та не відмовилась від неї після смерті ОСОБА_4, а відтак набула належні йому права та обов'язки.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_5 (а. с. 11).

Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_5 видно, що 21 грудня 1984 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець ОСОБА_4 (а. с. 89).

26 січня 1985 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець ОСОБА_8

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є дітьми спадкодавця ОСОБА_5

7 червня 1986 року до нотаріуса із заявою звернулась спадкоємець ОСОБА_9 в якій зазначила, що спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично не прийняла, у судовому порядку продовжувати строк для прийняття спадщини не буде, на спадщину не претендує (а. с. 92).

7 червня 1986 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщин звернувся ОСОБА_10 - онук спадкодавця, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 помер його батько ОСОБА_3, який був сином спадкодавця. На цій заяві нотаріусом поставлено відмітку, що факт прийняття спадщини перевірено за пред'явленими спадкоємцем ощадними книжками на ім'я спадкодавця (а. с. 93).

Згідно з п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

2 листопада 1985 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тараном М.Т. спадкоємцю ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частину грошового вкладу з процентами, зареєстроване у реєстрі за № 1374 (а. с. 95).

7 червня 1986 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тараном М.Т. спадкоємцю ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частину грошового вкладу з процентами, зареєстроване у реєстрі за № 813 (а. с. 94).

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Статтею 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

За змістом чч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 за законом першої черги, які прийняли спадщину. Зокрема, ОСОБА_10 є спадкоємцем першої черги будучи онуком спадкодавця, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих його батька ОСОБА_12, який був би спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14 липня 1956 року, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Марухіним Г.Є., зареєстрованого за реєстром № 1868, ОСОБА_14 за дорученням ОСОБА_15 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони склали цей договір за яким домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_15 продано покупцю ОСОБА_5 Домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 1200 кв. м., належить продавцю згідно з договором на право будівництва посвідченого у Долинській нотаріальній конторі Кіровоградської області 7 травня 1956 року (а. с. 25).

Відповідно до архівної довідки № 154 від 12 серпня 2016 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за архівними даними належить ОСОБА_15, згідно з договором про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 7 травня 1956 року № 914, посвідчений державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Марухіним Г.Є. (а. с. 76).

За змістом ст. 66 ЦК УРСР (1922 р.) право власника на річ переходить на підставі договору, що укладається між відчужувачем і набувачем. Право власності набувача виникає щодо індивідуально визначеної речі з моменту укладення договору, а щодо речей, які визначаються родовими ознаками (числом, вагою, мірою), - з моменту їх передачі.

Статтею 67 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що передачею визнається вручення речей набувачеві, а також, оскільки з договору не випливає будь-що інше, вручення набувачеві або здача на пошту для відправлення за вказівкою останнього, розпорядчого документу на товари (накладної, коносаменту, складського свідоцтва і т. ін.), або вручення відчужених без зобов'язання доставки речей візникові для відправлення їх за розпорядженням набувача, або здача речей на пошту для пересилки їх за вказівкою набувача.

Положеннями ст. 130 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що договір вважається укладеним, коли сторони виразили один одному - у відповідних випадках у встановленій законом формі - згоди з усіх істотних його пунктів. За істотні в усякому разі вважаються: об'єкт договору, ціна, строк та всі ті пункти, відносно яких, на попередню заяву однієї з сторін, треба дійти згоди. Коли законом встановлено обов'язкове вчинення або засвідчення договору у нотаріальному порядку, договір, оскільки інше не встановлено законом, вважається укладеним від моменту його вчинення або засвідчення в нотаріальному порядку. Коли за попередньою згодою сторін договір повинен мати певну форму, хоч її і не вимагає закон, то він вважається укладеним тільки по наданні йому зазначеної форми.

Відповідно до ст. 185 ЦК УРСР (1922 р.) купівлю-продаж будинків і права забудови повинно, під страхом недійсності, укладено в нотаріальному порядку з наступною реєстрацією у відповідному комунальному відділі.

Згідно зі ст. 188 ЦК УРСР (1922 р.) продавець зобов'язаний передати продане майно покупцеві відповідно до договору, а покупець повинен його прийняти і виплатити умовлену ціну. Оскільки договором не визначено інше, обидві сторони повинні виконати ці дії одночасно.

Статтею 29 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що недодержання форми, що вимагається законом, веде до недійсності правочину лише в тому випадку, коли такий наслідок недодержання форми прямо в законі зазначений.

Аналізуючи вищезазначене, враховуючи правила набуття права власності за правочином згідно з правилами ЦК УРСР (1922 р.), можливо стверджувати, що ОСОБА_5 мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2

Згідно з абзацом 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, оскільки позивачка у справі ОСОБА_4 єдина спадкоємиця після смерті батька ОСОБА_4, яка прийняла спадщину. Спадкодавець у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 набув право на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, відповідно за позивачкою має бути визнано право власності саме на цю частину спірного домоволодіння, оскільки інших 2/3 частини успадковані іншими спадкоємцями.

Є необґрунтованою вимога про встановлення факту належності ОСОБА_5 на праві власності спірного домоволодіння, оскільки при вирішенні спору про спадщину цей факт підлягає обов'язковому встановленню при встановленні фактичних обставин у справі. Окрім цього належність спадкодавцю на праві власності спірного домоволодіння підтверджується правочином.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Належними відповідачами у цій справі є Долинська міська рада Долинського району Кіровоградської області та ОСОБА_2, а відтак саме з них має бути стягнутий у рівних частках судових збір на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто по 120,87 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 66, 67, 130, 185, 188 ЦК УРСР (1922 року), ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, Металургійної районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, 50069, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3, що належало спадкодавцю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області (юридична адреса: вул. Соборності України, 50, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область, 28500, ідентифікаційний код 04055222) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_3, 54000, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, 50069, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) по 120,87 грн (сто двадцять гривень 87 копійок) з кожного понесених судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 5 лютого 2018 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський