АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Болотова Є.В.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, поданою через представника ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням неодноразових уточнень, просили встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, згідно з яким виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 10,2 кв. м, ОСОБА_6 - кімнату площею 13,7 кв. м, ОСОБА_2 - кімнату площею 18, 2 кв. м та залишити у спільному користуванні приміщення загального користування; зобов'язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» укласти договори найму житлового приміщення окремо з кожним користувачем та відкрити окремі особові рахунки на зазначені кімнати з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Справа № 755/18137/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/810/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначали, що вони разом із відповідачем та її малолітнім сином ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у спірній квартирі, яка неприватизована та складається з трьох кімнат площами: 10,4 кв.м, 13,6 кв.м та 18,2 кв.м, особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_5. Відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, робить проживання з нею неможливим. Порушує встановлений за взаємною згодою сторін порядок користування спірною квартирою.

Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 31.05.2017 року, до участі у справі як третю особ залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2017 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, згідно з яким виділено ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 10,2 кв. м.; ОСОБА_6 - кімнату площею 13,7 кв.м, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 - кімнату площею 18,2 кв.м. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 кухню площею 7,6 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,2 кв.м, коридор площею 5,8 кв.м, комору площею 1,1 кв.м. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким визначити наступний порядок користування спірною квартирою: виділити в користування ОСОБА_6 кімнату площею 10,2 кв.м, у користування ОСОБА_3 - кімнату площею 13,7 кв.м, у користування їй та ОСОБА_5 - кімнату площею 18,2 кв.м. інші приміщення залишити в загальному користуванні. Посилається на те, що суд не врахував, що на момент винесення рішення сину виповнилося 14 років і він не може проживати в одній кімнаті з матір`ю, а також на те, що виділена кімната не є ізольованою.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2, яка діє як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, через представникаподала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не врахував, що на момент винесення рішення сину виповнилося 14 років і він є різнополим із своєю матір'ю. До того ж виділена їм кімната є прохідною. Суд не визначив можливість переобладнання цієї кімнати в ізольовану та реальної житлової площі після такого переобладнання. Крім того, рішенням суду фактично заборонено користування ОСОБА_3 приміщеннями загального користування, так як це право залишено лише за позивачами та відповідачем. ОСОБА_3 має окреме право на підписання договору найму житлового приміщення (за згодою батьків), на висловлення своєї думки в суді стосовно визначення порядку користування житловою квартирою.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_6 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив, що кімната площею 18, кв. м переобладнана в ізольовану та її площа після переобладнання складає біля 17,5 кв.м.

Інші особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.1981 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва було видано ордер № 85096 на право зайняття з сім'єю у складі чотирьох осіб, а саме, чоловіка - ОСОБА_9, сина - ОСОБА_6, батька - ОСОБА_10 трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,37 кв.м.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з довідкою КК «Центру комунального сервісу» у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно викопіровки поверхового плану спірна квартира складається з трьох кімнат загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м: кімнати площею 13,7 кв.м, кімнати площею 18,2 кв.м, кімнати площею 10,2 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,2 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,1 кв.м.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із користувачів житлового приміщення, та з урахуванням розміру житлової площі - 42,1 кв.м та рівності часток у праві користування спірною квартирою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 63 цього Кодексу предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Спірна квартира не приватизована.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції не звернув уваги на те, що способом захисту прав та інтересів позивачів у даному спорі є зміна договору найму жилого приміщення, а не встановлення порядку користування квартирою. Незважаючи на те, що позивачі змінили позовні вимоги, вимога про укладення договорів найму житлового приміщення окремо з кожним користувачем квартири залишела незмінною. При цьому у задоволенні позовних вимог про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти договори найму житлового приміщення окремо з кожним користувачем відмовлено і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Відтак суду необхідно було виходити саме з вимог ст. 104 ЖК України та з`ясувати питання чи є кімнати такими, що відповідають вимогам ст. 63 ЖК.

У даному спорі позивач ОСОБА_5 є наймачем спірної квартири, а інші особи є членами сім`ї наймача, а не просто користувачами житлового приміщення.

З плану квартири вбачається, що кімната площею 18,2 кв.м не є ізольованою, а відтак не може бути предметом окремого договору найму житлового приміщення.

Доводи позивача ОСОБА_6 про те, що кімната площею 18,2 кв.м переобладнана у ізольовану кімнату доказами не підтверджені, площа такої кімнати після переобладнання не визначена.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Оскільки неізольована кімната не може бути предметом окремого договору найму та з цих підстав позов не підлягає задоволенню, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині ухвалення нового рішення про встановлення іншого порядку користування квартирою не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. ОСОБА_2 не зверталася з таким позовом до суду першої інстанції та визначення такого порядку користування квартирою не було предметом розгляду у даній справі.

Як вказувалося вище рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року в частині задоволення позову про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 07.02.2018 року

Головуючий

Судді