Справа № 527/2103/17
провадження 2/527/57/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Агрофірми «Вересень» до ОСОБА_1 про тлумачення змісту правочину,-

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про тлумачення змісту правочину.

У своєму позові зазначив, що 01 березня 2008 року між Агрофірмою «Вересень» та ОСОБА_1, як власником земельної ділянки загальною площею 4,12 га, кадастровий номер :00:015:0011, укладено договір оренди земельної ділянки № 55, який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що 30.06.2009 року зроблено запис за № 69. Строк дії договору оренди 10 років.18 вересня 2017 року Глобинським районним судом Полтавської області порушено провадження у справі № 527/1898/17 за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Вересень» про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним, та зобовязання повернути ділянку, в якій ОСОБА_1 стверджує, що вона, керуючись умовами діючого договору оренди земельної ділянки, дотрималася всіх необхідних умов договору, та у відповідності до п. 36 цього договору, відповідно до якого розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається, розірвала зазначений договір, письмово попередивши про це Агрофірму «Вересень».Відповідач не наводить жодного доказу або твердження про те, що Агрофірма «Вересень» порушувала взяті на себе зобовязання по договору оренди земельної ділянки від 01.03.2008 року № 55.Зазначеним договором в пункті 36 визначено, що: «Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається».Проте таке формулювання не відповідає нормам цивільного законодавства, а також п. 39 Типового договору оренди землі затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. № 220, де зазначено: «39. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (не допускається), (непотрібне закреслити). Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є….». Типовий договір оренди землі передбачає необхідність сторін чітко визначитись та вказати які саме умови, погоджені сторонами, настання яких надає їм право скористатись правом одностороннього розірвання говору оренди землі.Тобто, сторони повинні чітко вказати перелік подій чи фактів, з настанням яких стає можливим розірвання договору в односторонньому порядку. Чинний же договір оренди земельної ділянки не містить жодних умов з настанням яких можливе розірвання договору в односторонньому порядку.

Посилаючись на викладене та на те, що між сторонами виник спір щодо неоднакового розуміння змісту п. 36 діючого Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2008 року № 55 позивач просив суд надати тлумачення змісту п. 36 діючого Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2008 року № 55, укладеного між Агрофірмою «Вересень» та фізичною особою ОСОБА_1, власником земельної ділянки загальною площею 4,12 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:015:0011 та розяснити чи відповідає вказаний пункт договору вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», п. 39 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220, чи може бути реалізований п. 36 в існуючій редакції договору, без допущення порушення прав іншої сторони договору.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомивши суду причину своєї неявки, про місце та час розгляду справи належним чином повідомлена.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №913000, виданого 17 січня 2006 року, належить земельна ділянка площею, 4,12 га, кадастровий номер :00:015:0011, розташована на території Градизької селищної ради Глобинського району, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

01 березня 2008 року ОСОБА_1 та Агрофірма «Вересень» в особі директора ОСОБА_2, діючого на підставі Статуту, уклали договір оренди земельної ділянки №55, який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що 30.06.2009 року зроблено запис за № 69 (а.с. 3-5).

Актом приймання-передачі від 01 березня 2008 року , який є невідємною частиною Договору №55 від 01 березня 2008 року, ОСОБА_1 передала, а Агрофірма «Вересень» в особі директора ОСОБА_2 прийняла в оренду земельну ділянку загальною площею 4,12 га, розташовану на території Градизької селищної ради (а.с. 6).

В своєму позові позивач просить суд, надати тлумачення змісту п. 36 Договору оренди земельної ділянки в якому визначено, що: «Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається», разом з тим, як вбачається з копії договору наданого суду, зазначена умова договору міститься в п. 39 Договору оренди, а не в п. 36 як зазначає позивач.

Пунктом 39 Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2008 року №55 визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін своїх зобовязань (а.с. 4 на звороті).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За приписами статей 638,639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1,2 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників, - в порядку позовного провадження. Крім того, необхідно звертати увагу на те, що суд наділений повноваженнями вирішувати вказані вимоги лише за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обовязком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В пункті 39 Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2008 року №55 визначено умову розірвання договору в односторонньому порядку а саме: «невиконання однією із сторін своїх зобовязань», тобто пункт 39 договору є зрозумілим і тлумаченню не підлягає.

Крім того, жодних доказів на існування спору між сторонами щодо змісту договору, волевиявлення сторін при його укладенні, невизначеностей та суперечностей у його трактуванні, незрозумілість значення окремих слів та термінів позивачем не надано, в тому числі й доказу подання відповідачем позову про розірвання договору оренди з підстав невиконання стороною зобовязання позивачем суду не надано.

Також при тлумаченні правочину, суд розяснює зміст договору або його окремих частин, не змінюючи умови, а позивач просить в позові надати правові висновки про відповідність пункту договору актам законодавства та розяснити спосіб його реалізації, що не є тлумаченням правочину.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. ст.213, 626, 628, 637-639 ЦК України, ст.ст. 11, 13,15, 80, 81, 213, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Агрофірми «Вересень» до ОСОБА_1 про тлумачення змісту правочину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2018 року.

Суддя А. О. Олефір