Справа № 186/342/18
Провадження номер № 2/0186/167/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки автомобіля та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки автомобіля.

З урахування уточнених в судовому засіданні /зменшених/ позовних вимог, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску в розмірі 53802,95 гривні.

Позивач за зустрічним позовом просить суд винести рішення, яким стягнути на його користь з ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки за спільне сумісне майно подружжя в сумі 7087,91 гривень та 1/2 частку в рахунок наявної заборгованості по кредитах в розмірі 10572,09 гривні, а всього 17 660,00 гривень; стягнути на його користь, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, з ОСОБА_1 розмір аліментів, які вона неправомірно отримала на сина ОСОБА_5 за період з грудня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 19743,40 гривні; державної соціальної допомоги дітям-інвалідам з листопада 2017 року по березень 2018 року 7260,00 гривень, а всього - 27003,40 гривні, стягнути з ОСОБА_1 кошти на утримання (аліменти) сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

В судовому засіданні представник позивача та позивачка підтримали уточнені /зменшені/ позовні вимоги. ОСОБА_1 пояснила суду, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 06 жовтня 2001 року по 18 лютого 2018 року. В період шлюбу був придбаний автомобіль ОСОБА_6 в 2014 році. На час придбання автомобіля чоловік працював на шахті «Сташкова», а вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною інвалідом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 31 січня 2013 року вона звільнилась з роботи. Вона отримувала державну соціальну допомогу з березня місяця 2013 року. Чоловік працював комбайнером на шахті, його дохід складав 10-12 тисяч гривень. Авто було придбано на ринку за готівку разовим платежем за 8000,00 доларів США. Ці гроші були накопиченням сімї. На угоду купівлі продажу вона не їздила. З цих 8000,00 доларів США вони приблизно 1000,00 доларів США позичали у рідної тітки відповідача ОСОБА_7, які повернули за 2 роки. 17 листопада 2017 року автомобіль був відчужений без її відома. На час відчуження вони ще перебували у шлюбі та жили разом. На при кінці 2017 року відносини між ними почали погіршуватись. В кінці листопада вона з дітьми пішла від чоловіка, і до цього часу більше не поверталась. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску в розмірі 53802,95 гривні заяву про збільшення позовних вимог відкликає.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що у них з позивачкою двоє спільних дітей син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, та в період шлюбу у них народилась ще одна дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Соціальну допомогу на дитину отримувала дружина в розмірі 800,00 гривень, авто було придбано за 8000,00 доларів США. На укладення договору дружина не їздила. Син ОСОБА_5 сильно захворів в 2013 році, всі гроші йшли на його лікування, хотілось придбати авто, але грошей на придбання не було. Він спросив у своєї тітки ОСОБА_7, яка є приватним підприємцем чи можливо позичити гроші під маленький відсоток, на що ОСОБА_7 погодилась. Вона позичила їм 8000,00 доларів США в середині липня 2014 року, в той день, коли придбали автомобіль. Позичала у себе вдома в с.Миколаївка Петропавлівського району в присутності свого чоловіка і брата відповідача. З тіткою та її чоловіком вони поїхали в Дніпро та за ці кошти придбали спірний автомобіль. Гроші віддати він не зміг, вона чекала приблизно 3 роки, відносини у них погіршувались, тоді вона запропонувала йому віддати автомобіль. Зарплата у нього стала меншою, курс долара США значно виріс і тому він не зміг віддати борг. Віддав автомобіль він в листопаді 2017 року. Його зарплатна картка була у дружини до травня 2017 року. Син ОСОБА_9 проживає з позивачкою, а ОСОБА_4 проживає з ним. Він сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів, на утримання сина ОСОБА_9, а позивачка на утримання сина ОСОБА_5 не сплачує. Допомога на дитину інваліда становить 1400,00 гривень. Він несе додаткові витрати на утримання дитини інваліда на певну дієту, ліки, заходи гігієни і т.і.

Свідок ОСОБА_7 /тітка відповідача/ пояснила суду, що в 2014 році позичала ОСОБА_3, 8000,00 доларів США на умовах, щоб потрошки віддавали, але вони не змогли віддавати декілька раз сплачували по тисячі або дві тисячі гривень, що навіть не покривало відсотків. При передачі коштів був присутній її чоловік і брат ОСОБА_3 ОСОБА_10 Її чоловік передав кошти ОСОБА_3, які він порахував В 2017 році коли ми почули що вони розлучаються, вони з чоловіком приїхали і забрали автомобіль. Позивачка знала, що ОСОБА_3 придбав автомобіль за позичені кошти. Про це знали і батьки позивачки і батьки ОСОБА_11. Коли в листопаді 2017 року вони з чоловіком приїхали забирати автомобіль бо вони не сплатили позику та ще намагаються його поділити то при цій розмові також були присутні позивачка ОСОБА_1 її матір ОСОБА_10, та батьки відповідача. На сімейній нараді було прийнято рішення повернути нам автомобіль бо він куплений за наші гроші, а ми забуваємо за позику.

Свідок ОСОБА_10 /брат відповідача/ пояснив суду, що до придбання автомобіля він з братом поїхали до родичів в липні 2014 року. Він був присутній як його брат позичав гроші на придбання автомобіля у ОСОБА_7 в розмірі 8000,00 доларів США. Автомобіль він придбав, але віддати гроші не зміг, захворіла дитина. Потім приїхала тітка і сказала, якщо не можеш віддати гроші, вони заберуть автомобіль. Цим автомобілем користується ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_12 /кума/ пояснила суду, що ОСОБА_12 прожили 16 років, протягом довгого часу збирали гроші на придбання автомобіля. 1000,00 доларів США позичили у тітки та напротязі 2 років віддавали борг частинами, це їй відомо зі слів позивачки. Позивачка їй казала, що гроші вже віддали. На момент придбання автомобіля ОСОБА_1 не працювала, доглядала дитину, та отримувала допомогу.

Свідок ОСОБА_13 /мати відповідача/ пояснила суду, що цей автомобіль був придбаний за гроші рідної тітки сина ОСОБА_7 Вона позичила сину 8000,00 доларів США. Особисто вона не була присутньою при позиці. Вона знала, що кошти не були повернуті. Повернуто 1-2 тисячі гривень. Вони не віддавали гроші. Автомобіль він придбав, але віддати гроші не зміг, захворіла дитина. Потім приїхала тітка і сказала, якщо не можеш віддати гроші, вони заберуть автомобіль. В 2017 році ОСОБА_7 з чоловіком приїхала до ОСОБА_13 до дому. Під час цієї розмови була присутня ОСОБА_1, ОСОБА_13, матір ОСОБА_14 ОСОБА_10 та вона з чоловіком ОСОБА_10 На сімейній нараді було прийнято рішення повернути автомобіль бо він куплений за чужі гроші.

Свідок ОСОБА_10 /батько відповідача, брат ОСОБА_7В./ пояснив суду, що син позичив гроші у його сестри ОСОБА_7 в сумі 8000,00 доларів США. Він не був присутній при позиці. Це йому сказали діти ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_1 та сестра. Гроші сестрі не віддали, коли сестра побачила, що сімейне життя у них руйнується, сказала що забере авто. Коли прийшла сестра забирати автомобіль то були присутні: невістка, її мати, вони з дружиною та син.

Свідок ОСОБА_10 /матір позивачки/ пояснила суду, що був придбаний автомобіль та оформлений на зятя. Вони були у дітей вдома, при них ОСОБА_7 сказала, що забере автомобіль, тому що не віддають гроші. Ця розмова була 1 рік тому, перед розлученням, приблизно у листопаді 2017 року. Їй відомо, що автомобіль придбаний за позичені кошти, але суму вона не знає це зі слів дітей. Прийнято рішення та авто переоформлено на ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_3 /батько позивача/ пояснив суду, що діти придбали автомобіль. Діти сказали, що гроші позичили у ОСОБА_7. Він не був присутнім при розмові, скільки позичали він не знає. Авто придбали за позичені кошти.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року встановлено, що 19 лютого 2018 року було розірвано зареєстрований 06 жовтня 2001 року виконавчим комітетом Миколаївської с/ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 15 шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно свідоцтв про народження від 26 липня 2002 року та від 29 липня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до посвідчення серії ААВ №005829 встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною інвалідом, опікуном якого на теперішній час є ОСОБА_3.

Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 звільнено від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1, які були стягнуті відповідно до судового наказу Першотравенського міського суду, Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року з 21 березня 2018 року. У звязку з тим, що син ОСОБА_5 мешкає разом з ним та перебуває на його утримані.

Відповідно до інформаційної довідки від 01 березня 2018 року територіального сервісного центру №1247 встановлено, що 30 липня 2014 року за ОСОБА_3 був зареєстрований автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, який 17 листопада 2017 року був перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 за договором купівлі продажу №1247/2017/712224 від 14 листопада 2017 року, загальна вартість продажу транспортного засобу 107605,90 гривень, що також підтверджується договором купівлі продажу транспортного засобу №1247/2017/712224 від 14 листопада 2017 року.

Згідно договору №7541/980від 25 грудня 2012 року та акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту №500800136 від 20 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 отримав кредити в ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Альфа Банк» відповідно.

Відповідно до наданих ОСОБА_3 гарантійних талонів та чеків /а.с.53-56/ /які сторонами не оспорювались/ сторони в шлюбі придбали техніку на суму 14175,82 гривень, яку позивач за первісним позовом забрав, коли переїхав на іншу квартиру.

З наданих позивачем світлин /а.с.92/ вбачається, що під час розподілу сторонами рухомого майна за взаємною згодою ОСОБА_3 залишився кухонний гарнітур каркасний, кухонний мякий гарнітур, варочна плита, духова шафа, витяжка, каркасні меблі, мякий кутовий диван, мікрохвильова піч.

Згідно довідки №356 виданої Першотравенським управлінням соцзахисту встановлено, що ОСОБА_1 отримала соціальну допомогу дітям інвалідам за період січень 2017 року по березень 2018 року в розмірі 20260,00 гривень.

З довідки №2653 виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вбачається, що ОСОБА_1 отримала аліменти утримані з ОСОБА_3 за період жовтень 2017 року по березень 2018 року в розмірі 19743,40 гривень.

Вирішуючи позивні вимоги за первісним позовом суд виходить з наступного.

Статтею 60 Сімейного кодексу України /далі СК України/ визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Так, судом встановлено, що відповідач придбав спірний автомобіль марки «Chevrolet Aveo» за час шлюбу, але за кошти, які не належали йому особисто або його дружині та зазначений автомобіль 17 листопада 2017 року був переоформлений на ОСОБА_7, яка й позичала кошти на його придбання. За словами позивачки на час відчуження автомобіля вони ще перебували у шлюбі та жили разом. Отже, зазначена угода була вчинена в інтересах сімї та з відома позивачки, що підтвердила її рідна матір свідок ОСОБА_10

Враховуючи вище зазначене спірний автомобіль «Chevrolet Aveo» не належить до обєктів спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за кошти ОСОБА_7, а тому в задоволені позовних вимог за первісним позовом слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд виходить з наступного.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача грошової компенсації 1/2 частки за спільне сумісне рухоме майно подружжя в сумі 7087,91 гривень суд виходить з наступного.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було.

Частиною 1 ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Так судом встановлено, що між сторонами відбувався добровільний розподіл рухомого майна за наслідком якого позивачка отримала від відповідача згідно гарантійних талонів та чеків /а.с.53-56/ побутову техніку на суму 14175,82 гривень, яку позивач за первісним позовом забрав, коли переїхав на іншу квартиру. Зазначена обставина визнана сторонами в судовому засіданні та не оспорюється. Відповідач ОСОБА_3, просить суд стягнути з ОСОБА_1, половину вартості цього спільного майна в сумі 7087,91 гривень. В той же час як зясувалось в судовому засіданні з пояснень сторін та наданих ОСОБА_1, світлин /а.с.92/ вбачається, що під час розподілу сторонами рухомого майна за взаємною згодою ОСОБА_3 залишився кухонний гарнітур каркасний, кухонний мякий гарнітур, варочна плита, духова шафа, витяжка, каркасні меблі, мякий кутовий диван, мікрохвильова піч вартість яких перевищує 14175,82 гривень. У звязку з добровільним розподілом рухомого майна позивачка ОСОБА_1, відкликала свою заяву про збільшення позивних вимог стосовно іншого рухомого майна та просила суд вирішити позовні вимоги виключно в частині спірного автомобіля. Отже враховуючи, що за результатом добровільного розподілу рухомого майна відповідачу ОСОБА_3, залишилось рухоме майно більшої вартості в задоволені позивних вимог в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення на користь відповідача з ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частки наявної заборгованості по кредитах в розмірі 10572,09 гривні, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як роз?яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім?ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено, що в період перебування з позивачкою в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3, згідно договору №7541/980 від 25 грудня 2012 року та акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту №500800136 від 20 лютого 2017 року отримав кредити в ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Альфа Банк» відповідно. Загальна сума заборгованості за якими станом на 05 квітня 2018 року складає 21 144,17 гривень. Відповідач просить стягнути на його користь половину від цієї суми.

Згідно ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суду для встановлення солідарного боргового обовязку подружжя необхідно, щоб чоловік довів у суді, що дружина знала про кредити та була згода на такі позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сімї.

В справі таких доказів немає, в наданих відповідачем документах /а.с.44,-52,63,71/ мета позичення коштів не вказана, тому зустрічний позов в частині цих позовних вимог задоволенню не підлягає.

Вирішуючи за зустрічним позовом позовні вимоги в частині стягнення на користь відповідача, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, з ОСОБА_1 розмір аліментів, які вона неправомірно отримала на сина ОСОБА_5 за період з грудня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 19743,40 гривні; державної соціальної допомоги дітям-інвалідам з листопада 2017 року по березень 2018 року 7260,00 гривень, а всього - 27003,40 гривні, суд виходить з наступного.

Так, відповідач обґрунтовуючи позивні вимоги в цій частині посилається на ті обставини, що спільний з позивачкою син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 2017 року по березень 2018 року фактично проживав з ним та перебував на його утримані, але не зважаючи на це позивачка продовжувала отримувати з нього аліменти за судовим наказом та соціальну допомогу на дитину інваліда /ОСОБА_4/ у звязку з чим просить стягнути ці кошти.

Відповідно до ч.2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Як встановлено судом згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_3 звільнено від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1, які були стягнуті відповідно до судового наказу Першотравенського міського суду, Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року з 21 березня 2018 року.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що суд звільнив відповідача від сплати аліментів саме з 21 березня 2018 року, підстави для стягнення з позивачки отриманих нею аліментів на підставі судового наказу за період з грудня 2017 року по березень 2018 року відсутні. Атому позивні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення з позивачки з аналогічних підстав та за аналогічний період соціальної допомоги на дитину інваліда /ОСОБА_4/ в сумі 7260,00 гривень, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, відповідачем не надано суду взагалі будь-яких доказів на підтвердження не цільового використання позивачкою зазначених коштів. З цього приводу до органів опіки та піклування або до Першотравенського управління праці та соціального захисту населення для проведення перевірки він не звертався. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене позивні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання (аліментів) сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що домовленість між сторонами щодо утримання дитини не досягнута, а тому право ОСОБА_3, на отримання від ОСОБА_1, аліментів підлягає захисту.

Враховуючи, що сторони не заперечують, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на йго утриманні, що також підтверджується рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, суд вважає за можливе враховуючи, що на утримані ОСОБА_1, знаходиться спільний син ОСОБА_9 на якого вона також отримує аліменти з ОСОБА_3, в розмірі 1/6 частки його доходу, частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1, з 11 квітня 2018 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265 ЦПК України, - суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки автомобіля відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків №, на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків №, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду, тобто з 11 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків №, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Допустити рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.М. Демиденко