Справа № 729/229/17 Провадження № 22-ц/795/151/2018 Головуючий у I інстанції - Демченко Л. М. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року (рішення ухвалене о 12 год. 41 хв., повний текст рішення складено 06 листопада 2017 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земля і Воля» про визнання додатку та доповнення до договору оренди землі недійсними,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням зміненої позовної заяви, просила визнати недійсним Додаток № 1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди землі № 52 від 03 березня 2007 року; визнати недійсним Доповнення № 1 від 24 травня 2011 року до договору оренди землі № 52 від 03 березня 2007 року. Позов обґрунтовувала тим, що 27.06.2006 між сторонами було укладено договір оренди землі, за яким вона передала відповідачу в тимчасове користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Строк дії зазначеного договору спливав 03.03.2017. На письмове повідомлення від 05.12.2016 про відсутність наміру поновлювати даний договір на новий строк по закінченню терміну його дії позивачка відповіді не отримала. На особисте звернення до керівництва відповідача з проханням повернути земельну ділянку їй було вручено примірник Додатку № 1 від 01.10.2015 до договору оренди землі № 52 від 03.03.2007 (далі по тексту - Додаток № 1), примірник інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.03.2016 та Доповнення № 1від 24.05.2011 до вказаного договору (далі по тексту - Доповнення № 1). Посилаючись на ст.ст. 202, 230, 236 ЦК України просила визнати вказані Додаток № 1 та Доповнення № 1 недійсними, так як підпис в Додатку № 1 було поставлено нею під впливом помилки, оскільки вважала, що підписує проект додаткової угоди, а Доповнення № 1 вона взагалі не підписувала.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 31.10.2017 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Земля і Воля» про визнання додатку та доповнення до договору оренди землі недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, його незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладення мотивів позовної заяви. Заявниця зазначає, що за роз'ясненнями позивача Додаток №1 до договору оренди землі є не що інше, як проект змін до договору, тому 01.10.2015 вона вважала, що підписала саме проект змін до договору оренди.

Також заявниця зазначає, що орендну плату за 2015-2016 роки вона отримувала лише за актами передачі продукції в рахунок орендної плати, при цьому судом не досліджувались докази того, що вона не отримувала орендну плату за відомостями, наданими представником відповідача.

Вважає, що Доповнення № 1 було вчинено під впливом обману, оскільки, отримуючи орендну плату за актами передачі продукції, помилялася, що отримує її на підставі пунктів 9, 10, 12, 13 договору оренди № 316. Суд помилково вважав їх не вчиненими, а тому Доповнення № 1 підлягають визнанню недійсними.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання Доповнення № 1 до договору оренди недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що даний правочин є неукладеним, а тому не підлягає визнанню його недійсним, оскільки дані доповнення підписувались не ОСОБА_3 і не була здійснена їх державна реєстрація. Залишаючи без задоволення позовні вимоги про визнання недійсним Додатку № 1 районний суд виходив з недоведеності того, що позивачкою правочин підписаний внаслідок помилки.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,75 га, яка розташована на території Пісківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №413884 від 16.01.2006 (а.с.106).

27 червня 2006 року між ТОВ «Земля і Воля», як орендарем, та ОСОБА_3, як орендодавцем, було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки №316 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Договір зареєстрований у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 03.03.2007 за № 52 (а.с. 105).

Передача вказаної земельної ділянки орендарю підтверджується відповідним актом прийому - передачі від 27.06.2006 (а.с. 107).

З Доповнення №1, датованого 24.05.2011, до договору оренди землі вбачається, що його сторонами зазначено ОСОБА_3, як орендодавця, та ТОВ « Земля і Воля», як орендаря. Вказаним доповненням були внесені зміни до пункту 9 договору оренди землі щодо розміру та форми орендної плати (а.с. 108). Державної реєстрації даний правочин не пройшов.

Згідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 3004/3005/17-24 від 04.09.2017 підпис від імені ОСОБА_3 в графі « Орендодавець» в Доповненні № 1 від 24.05.2011 до договору оренди землі № 52 від 03.03.2007, укладеного щодо земельної ділянки площею 3,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, сторонами якого зазначені: орендодавець - ОСОБА_3, орендар - ТОВ «Земля і Воля» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 180-185).

01.10.2015 між ОСОБА_3 та ТОВ «Земля і Воля» було укладено Додаток № 1 до договору оренди землі, яким внесено зміни в договір оренди земельної ділянки щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, форми та розміру орендної плати та визначено термін дії договору до 31.12.2026 (а.с. 5). Даний правочин зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6-7).

Згідно положень статей 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Вказані положення узгоджуються з приписами ст. 125 ЗК України, за якими право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з положеннями частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вільне волевиявлення учасника правочину, регламентоване статтею 203 ЦК України, є важливими чинником, без якого неможливо укладення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 8 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

З наведеного вбачається, що вчинення правочину закон пов'язує з фактом його державної реєстрації, яка має правовстановлювальне значення, оскільки у випадку відсутності державної реєстрації правочину він вважається неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.

Установивши під час розгляду справи, що Доповнення № 1 від 24.05.2011 до договору оренди землі не пройшли обов'язкової державної реєстрації, суд дійшов вірного висновку, що даний правочин є неукладеним та ґрунтовно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання їх недійсними.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що Доповнення № 1 було вчинено під впливом обману, оскільки, отримуючи орендну плату за актами передачі продукції, позивачка помилялася, що отримує її на підставі пунктів 9, 10, 12, 13 договору оренди № 316, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не мають правового значення.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце та надати відповідні докази, які б свідчили про її помилку, зокрема, щодо правової природи правочину.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що остання не висловлює заперечень щодо правової природи укладеного між сторонами Додатку № 1 від 01 жовтня 2015 року, його змісту, а вказує лише про те, що, за її міркуванням, вона підписала проект змін до договору, однак вказане не свідчить, що позивачка помилялась щодо обставин, які мають істотне значення.

Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки.

Суд першої інстанції, врахувавши вік позивачки, викладення тексту Додатку № 1 до договору оренди землі друкованим шрифтом, який є прийнятним для читання, ненадання стороною заявниці належних та допустимих доказів відносно того, що вказаний правочин вчинений нею внаслідок помилки або відсутності у неї волевиявлення на укладення такого правочину, вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання Додатку № 1 від 01 жовтня 2015 року недійсним.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що орендну плату позивачка отримувала лише за актами передачі продукції в рахунок орендної плати, і при цьому судом не досліджувались докази того, що вона не отримувала орендну плату за відомостями, наданими представником відповідача, оскільки такі доводи стосуються питання розрахунків по орендній платі та не стосуються предмету даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та на правильність висновків суду не впливають.

Рішення суду першої інстанції, переглянуте в межах доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: