Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 645/2041/14-ц

провадження № 61-1215 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідачі-ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи-ОСОБА_6, Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Шевченко Н. Ф., Івах А. П., Черкасова В. В., від 07 червня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що він є наймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_1 в якій з 1985 року та по теперішній час проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_6 Також у квартирі з 1996 року зареєстровані відповідачі - ОСОБА_4, яка була дружиною його сина, який помер у 1996 році та онук ОСОБА_5 Фактично, відповідачі с пірну квартиру не вселялись, ніколи не сплачували комунальні послуги, особисті речі не перевозили.

У зв'язку з тим, що йому, як пенсіонеру, важко сплачувати за комунальні послуги за кількість зареєстрованих осіб, в тому числі і за відповідачів, просив визнати їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року позов задоволено; визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1; зобов'язано ФрунзенськийРВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі в спірному житловому приміщенні не проживають більше одного року, оплату за комунальні послуги не здійснюють, приміщенням не користуються.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, а рішення суду першої інстанції ухвалено на непідтверджених доводах позивача. Крім того, відповідачами зазначено, що вони ніколи не втрачали інтересу до квартири, що підтверджено копіями квитанцій про оплату комунальних послуг.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що оплата комунальних послуг не є підставою для збереження прав на житлове приміщення.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

12 січня 2018 року зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що відповідачі фактично ніколи не вселялися до спірної квартири та ОСОБА_4 має у власності житловий будинок, також заперечує факт перешкоджання відповідачам у користуванні квартирою внаслідок неприязних стосунків та зазначає, що у разі вчинення перешкод у вселенні у квартиру, відповідачі не зверталися до правоохоронних органів з цього приводу. Однак матеріали справи не містять доказів, що підтверджують викладені факти, оскільки саме по собі не проживання у спірній квартирі не є безумовними підставами для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Посилання ОСОБА_6 на те, що оплата комунальних послуг не дає права на збереження за особою житлового приміщення не заслуговує на увагу, оскільки вказаними діями відповідачі підтверджували свій інтерес до квартири.

Також ОСОБА_6 зазначає, що позивач у справі ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а наймачем спірної квартири визнано ОСОБА_7 Однак чинним законодавством визначено, що якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для скасування рішення із закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанцій правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статей 71, 72 ЖК України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик