Дата документу 12.11.2018 Справа № 333/2545/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2545/17 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/268/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначала, що квартира АДРЕСА_1 складається з 4-х ізольованих кімнат площею: 11,9 кв.м., 12,5 кв.м., 15,7 кв.м., 7,7 кв.м., підсобних приміщень: кухні площею 6.6 кв.м., туалету - 0,9 кв.м., ванної кімнати - 0,9 кв.м., коридору - 7,9 кв.м. Позивач зазначає, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 20.08.2010 р. належала 2/5 частини даної квартири, яка складалась з кімнати №2 площею 11,9 кв.м., кімнати №6 площею 7,7 кв.м. 12.08.2012 р. вона подарувала дану частку ОСОБА_5 (третій особі).

Інша частина даної квартири - 3/5 частка належала її чоловіку ОСОБА_6. на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2010 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її чоловік ОСОБА_6 помер. Позивач зазначає, що вона після смерті чоловіка, як спадкоємиця першої черги, оформила право на спадщину у вигляді ? частки від 3/5 частини даної квартири. Відповідач, яка є донькою ОСОБА_6 від першого шлюбу, також є його спадкоємицею, у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на свою частку у спадковому майні не отримала.

Позивач вказує, що на теперішній час сумісне проживання та користування належною їй та відповідачу 3/5 частки даної квартири неможливе внаслідок неврівноваженого психічного стану відповідачки, яка ухиляється від оформлення спадкового майна та урегулювання поділу квартири мирним шляхом. Відповідачка не піклується за своєю часткою спадщини, комунальні послуги не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визначити наступний порядок користування спірним приміщенням: позивачу виділити у користування кімнату площею 12,5 кв.м., відповідачу - кімнату площею 15,7 кв.м., підсобні приміщення: коридор, ванну кімнату, туалет, балкон залишити у спільному користуванні.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалами суду апеляційної інстанції від 22 червня 2018 року (а.с.150), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, учасникам справи надавався строк до 13 липня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

Однак, в строк до 13 липня 2018 року на адресу апеляційного суду відзивів від учасників справи на вищезазначену апеляційну скаргу позивача, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Поляковим О.З.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою суд першої інстанції виходив з того, що без порушення прав іншого співвласника - відповідача у справі, неможливо визначити порядок користування належної сторонам квартири у спосіб, який просила позивач.

Колегія погоджується з таких висновком суду.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2010 р. квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 (а.с. 11-12). Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.17).

20.08.2010 р. ОСОБА_6 подарував позивачу 2/5 частини даної квартири, а саме: кімнату №2 площею 11,9 кв.м., кімнату №6 площею 7,7 кв.м., підсобні приміщення залишаються у загальному користуванні між співвласниками. Дана обставина підтверджується договором дарування від 20.08.2010 р. (а.с. 20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину у вигляді 3/5 частки вищезазначеної квартири прийняли позивач та відповідач, яка є його донькою. Позивач оформила право на свою частку спадщини у вигляді 3/10 частини вищезазначеної квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину від 02.07.2015 р. Відповідач прийняла спадщину у вигляді 3/10 частини вищезазначеної квартири, свідоцтво про право на дану спадщину до теперішнього часу не отримала. Дані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_6 (а.с. 52-77).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_5, на підставі договору дарування, укладеного 12.08.2012 р. між нею та позивачем, є власником 2/5 частини даної квартири, а саме: кімнати №2 площею 11,9 кв.м., кімнатою №6 площею 7,7 кв.м. Дана обставина підтверджується договором дарування від 12.08.2012 р. (а.с. 14-16).

З довідки, виданої головою ЖБК-4 «Побутовець» від 14.03.2016 р. вбачається, що сторонами по справі були розділені особові рахунки по сплаті комунальних платежів, а саме: за утримання будинку та прибудинкової території та централізованого опалення (а.с.22).

З технічної документації квартири вбачається, що її загальна площа становить 66 кв.м., жила- 47,8 кв.м., корисна площа - 65,4 кв.м. Квартира складається з 4-х кімнат площею: 11,9 кв.м., 12,5 кв.м., 15,7 кв.м., 7,7 кв.м., підсобних приміщень: кухні площею 6.6 кв.м., туалету - 0,9 кв.м., ванної кімнати - 0,9 кв.м., коридору - 7,9 кв.м., балкону (а.с. 23-25) .

За клопотанням позивача, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2017 р., призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання «Чи можливо встановити порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, б. 9, кв. 39, з виділом у користування позивачу ОСОБА_3, яка є власником 3/10 частини даної кватири, житлової кімнати площею 12,5 кв.м, а відповідачу ОСОБА_4, яка прийняла спадщину у вигляді 3/10 частини даної квартири, житлову кімнату площею 15,7 кв.м., а інші приміщення залишити у загальному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка є власником 2/5 частини даної квартири?». Виконання даної експертизи доручено судовим експертам ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро».

Згідно з висновком судового експерта ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» ОСОБА_7 від 28.02.2018 р., на розгляд суду запропоновано варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з урахуванням варіанту, запропонованого в ухвалі Комунарського районного суду від 20.09.2017 р., з незначним відступом від ідеальних часток співвласників, при якому співвласнику ОСОБА_3 пропонується в особисте користування кімната 3 площею 12,5м2, співвласнику ОСОБА_4 пропонуються в особисте користування частина кімнати 4 площею 11,65 кв.м та балкон площею 0,84м2, а співвласнику ОСОБА_5 пропонуються в особисте користування кімната 2 площею 11,9 м та кімната 6 площею 7,7 м. Так як частина приміщень пропонується у загальне користування співвласників, то співвласнику ОСОБА_3 пропонується в загалі приміщень в квартирі загальною площею 19,6 м2, що на 0,167 м2 менш, ніж покладено на ідеальну частку в 3/10 частини, співвласнику ОСОБА_4 пропонується в загалі приміщень в квартирі загальною площею 19,59 м2, що на 0,177 м2 менш, ніж покладено на ідеальну частку в 3/10 частини, а співвласнику ОСОБА_5 пропонується в загалі приміщень в квартирі загальною площею 26,7м2, що на 0,344м2 більш, ніж покладено на ідеальну частку в 2/5 частини. Також для даного варіанту порядку користування квартирою необхідно виконати наступні переобладнання: у кімнаті 4 улаштувати перетинок товщиною 0,1 м з дверним прорізом обладнавши таким чином коридор площею 3,7 кв. м. та кімнату площею 11,65 кв.м.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у володінні, користуванні та розпорядженні майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено неможливість спільного використання квартири сторонами.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що запропонований висновок судового експерта користування спільною квартирою призведе до порушення рівності часток сторін, що протирічить вимогам ч.3 ст.358 ЦК України та порушить право відповідача.

З вищезазначеного, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що перевищення чи зменшення виділеного в користування метражу у житловій площі, який припадає на ідеальну частку кожному зі співвласників істотно не вплине на права відповідачів, як користувачів квартири та ніяким чином не вплине на розмір їх частки у праві власності.

Доводи позивача зводяться до того, що перешкоди у користуванні квартирою полягають у тому, що позивач несе витрати по утриманню і тієї частки майна, що належить відповідачу. При цьому як вбачається з довідки голови кооперативу ЖБК-4 «Побутовець» від 14.03.2016 р., позивач сплачує лише витрати на розділений особовий рахунок, який оформлений на її ім'я.

Суд першої інстанції вірно встановив, що площа кімнат №3 та №4 спірної квартири не відповідає ідеальним частинам, що належать на праві власності сторонам у справі, що не дозволяє надати у володіння та користування співвласникам таку частку, яка б відповідала їхнім часткам у праві спільної часткової власності. Запропонований позивачем порядок користування фактично призведе, хоча і до незначного, але до зменшення часток співвласників. В ході розгляду справи позивачем не ставилось питання відносно розподілу витрат на необхідне переобладнання у кімнаті 4 для можливості встановлення запропонованого нею варіантом користування житловим приміщенням. Також позивач в своїх вимогах не передбачила сплати ОСОБА_4 можливої матеріальної компенсації за зменшення належної відповідачу частки в спільній частковій власності.

Враховуючи дані обставини, судова колегія дійшла до висновку, що без порушення прав іншого співвласника - відповідача по справі, неможливо визначити порядок користування належної сторонам квартири у спосіб, який просить позивачка, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

З урахуванням наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що без порушення прав іншого співвласника - відповідача по справі, неможливо визначити порядок користування належної сторонам квартири у спосіб, який просить позивач.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, ст. 274, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: