Справа № 305/183/18
Провадження по справі 2/305/299/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

13.03.2018 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - Тулик І.І.

за участі секретаря судового засідання- Шемота М.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Рахів, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу. В цьому будинку крім неї та інших членів її сім"ї, числиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такий, що перебував у зареєстрованому шлюбі з її дочкою ОСОБА_3. Згідно рашення Рахівського районного суду Закарпатської області від 1 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Зняти з реєстрації місця проживання відповідача у добровільному порядку для неї не являється можливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує її звернутися до суду за вирішенням даного спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв"язку із реєстрацією в даний час відповідача у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. На підставі наведеного просила винести рішення за яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями будинку АДРЕСА_1.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 15 лютого 2018 року відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали ОСОБА_2 отримав 20 лютого 2018 року, однак відзиву на день судового розгляду справи не надіслав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право.

З матеріалів справи слідує, що на підставі Договору купівлі-продажу будинку, укладеного 20 червня 2017 року між ОСОБА_4 як «Продавцем», та ОСОБА_1 як «Покупцем", позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності в цілій частині житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Так, згідно записів в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в житловому будинку АДРЕСА_1, є зареєстрованим/прописаним відповідач, ОСОБА_2, який являється позивачу колишнім затем.

Відповідач, ОСОБА_2, являючись зареєстрованими в житловому будинку АДРЕСА_1, належному позивачці в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являється особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки вже більше чотирьох років не проживає в ньому, не веде з позивачем спільного господарства, не має спільного бюджету, в зв'язку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділений правами і обов'язками, якими позивач володіє у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми.

За переконанням позивачки, дані обставини унеможливлюють їй вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документів для нарахування соціальної допомоги.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності.

За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачкою ОСОБА_1 право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити.

Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, позивачкою не ставилося.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76,81,83,89, 141, 263-265,273,354 ЦПК суд,

В И Р І Ш И В :

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, таким, що втратив право користування житловими приміщеннями будинку АДРЕСА_1.

Судові витрати в сумі 704,80 гривень залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.