АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6333/17 Номер провадження 22-ц/786/437/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача- адв. ОСОБА_3

представника відповідача: ТОВ «Нова Пошта» - Лісіченко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2017 року (повний текст складено 29 листопада 2017 року)

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» про стягнення коштів, штрафів та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що 11-14 лютого 2017 року позивач скористався послугами Львівської філії ТОВ «Нова Пошта», що полягало в одержанні поштового відправлення автозапчастин на суму 7500,00 грн. з м. Луцька від ОСОБА_5, а саме 14.02.2017 дружина позивача - ОСОБА_6 отримала дане поштове відправлення у відділенні №54 ТОВ «Нова Пошта» по вул. Русових, 2 в м. Львові і здійснила оплату вартості товару (грошовий переказ) в сумі 7500,00 грн., що включало всі послуги експедитора.

Зазначає, що в подальшому він (ОСОБА_2.) змушений був повернути вказані автозапчастини відправнику, що підтверджується експрес -накладною №6623 від 21.02.2017, де відправником вказаний - ОСОБА_7, а одержувачем - ОСОБА_5, а останній повернув позивачу кошти в сумі 7200,00 грн.

Вказує, що 08.11.2014 він (ОСОБА_7.) одружився з ОСОБА_6, та після одруження взяв прізвище дружини, однак, в клієнтській базі ТОВ «Нова Пошта» зафіксовано дошлюбне прізвище позивача - «ОСОБА_7», внаслідок чого при оформленні відправлення №6623 в експрес - накладній вказано прізвище відправника саме - «ОСОБА_7», а не «ОСОБА_7». З урахуванням вищевикладеного грошовий переказ в сумі 7200,00 грн. ОСОБА_2 у відділенні №22 ТОВ «Нова Пошта» не видали, оскільки відправником/одержувачем, згідно експрес накладної №6623 являється «ОСОБА_7», а особа надала паспорт на ім»я «ОСОБА_7».

Зазначає також, що 05.04.2017 року він подав письмову претензію на ім»я керівництва ТОВ «Нова Пошта», а 31.05.2017 року його представник скерував на адресу директора ТОВ «Нова Пошта» ще одну претензію. Однак, відповіді на обидві претензії не надійшло та кошти в сумі 7200,00 грн. йому не виплачено.

З урахуванням наведеного остаточно прохав: зобов»язати відповідачів: ТОВ «Нова Пошта» та Львівську філію ТОВ «Нова Пошта» виплатити грошовий переказ в сумі 7200,00 грн. при пред»явленні паспорта на ім»я ОСОБА_2; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 витрати у зв»язку з інфляцією в сумі 487,70 грн., 3% річних, в сумі 90,54 грн., компенсацію у зв»язку з невиконанням умов публічного договору в сумі 202,50 грн., витрати, пов»язані з правовою допомогою в сумі 6400,00 грн., а всього 7180,73 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з явкою до суду в сумі 2037,10 грн. (а.с.1-3, 65-68, 134).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2017 року у позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», Львівської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення коштів, стягнення штрафів та моральної шкоди, відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» про стягнення коштів, стягнення штрафів та моральної шкоди. задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошовий переказ в сумі 7200,00 (сім тисяч двісті гривень 00 коп.) грн., судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок гривень 00 коп.) грн., витрати на правову допомогу 649,50 (шістсот сорок дев'ять гривень 50 коп.) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення: витрат у зв'язку з інфляцією, 3% річних, компенсації у зв'язку з невиконанням умов публічного договору, моральної шкоди, витрат, пов'язаних з явкою в судове засідання, витрат на правову допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_2 витрати у зв»язку з інфляцією в сумі 487,70 грн., 3% річних, в сумі 90,54 грн., компенсацію у зв»язку з невиконанням умов публічного договору в сумі 202,50 грн., витрати, пов»язані з правовою допомогою в сумі 6400,00 грн., моральну шкоду в сумі 25000,00 грн.; судовий збір в сумі 704,00 грн., витрати, пов'язані з явкою до суду в сумі 2037,10 грн., віншій частині рішення місцевого суду прохав залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що при вирішенні питання про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 649,50 грн. місцевим судом не було враховано реально витраченого часу адвоката/представника на участь у даній справ, оскільки між позивачем та його адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги та на його виконання ОСОБА_2 сплачено кошти в сумі 6400,00 грн., що відповідає 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2017 року за 1 год. роботи, як визначено ЗУ «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Зауважує, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка оцінена ним в 25000,00 грн. повністю доведена належними доказами.

Окрім того, зазначає, що витрати у зв'язку з інфляцією, 3% річних, компенсація у зв'язку з невиконанням умов публічного договору чітко передбачені чинним законодавством України та умовами публічного договору, а тому підлягають до стягнення на користь позивача.

Також, вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Пост Фінанс» шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_2 грошового переказу в сумі 7200,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних витяг ОСОБА_2 до ТОВ «Пост Фінанс» про виплату грошового переказу відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги посилаються на те, що чинне законодавство не дозволяє фінансовій компанії самостійно змінювати спосіб отримання та /або дані про отримувача грошового переказу.

Зауважують, що суд першої інстанції не встановив, яке саме право позивача порушив ТОВ «Пост Фінанс», оскільки в силу вимоги закону та згідно заяви на переказ коштів апелянт має зобов'язання щодо виплати грошових коштів в готівковій формі саме ОСОБА_7

Вказують, що ТОВ «Пост Фінанс» не має грошового зобов'язання перед позивачем, оскільки як небанківська фінансова установа здійснює переказ грошових коштів Ініціаторів переказів на користь їх отримувачів.

У судовому засіданні позивач та його представник свою апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Пост Фінанс» заперечували та прохали її відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та про відхилення апеляційної скарги ТОВ «Пост Фінанс» з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно актового запису №3140, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 одружились 08.11.2014 року, прізвище після державної реєстрації: чоловіка - «ОСОБА_7», дружини - «ОСОБА_7», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №241825 (а.с.24).

Відповідно до експрес-накладної №2895 від 11.02.2017, укладеної між ТОВ «Нова пошта» та ОСОБА_5, з м. Луцьк направлено вантаж (запчастини, фактична вага 20 кг) оголошеною вартістю 7500,00 грн. до м. Львів, отримувачем зазначено - ОСОБА_6, який остання отримала особисто 14.02.2017 року (а.с.19).

В подальшому, згідно експрес-накладної №6623 від 20.02.2017 року з відділення №22 в м. Львів ОСОБА_7 відправив вантаж до відділення №1 м. Липини, одержувачем зазначено - ОСОБА_5 Оголошена вартість вантажу вказана відправником у розмірі 7200,00 грн. Повний опис відправлення: запчастини до ВПТ та додаткова послуга: грошовий переказ на суму 7200,00 грн. (доставка з після оплатою) (а.с.21),

Проте, ОСОБА_2 не зміг отримати вказаний переказ у розмірі 7200,00 грн. у ТОВ «Нова Пошта» через відмінність прізвищ у документі, що посвідчує особу позивача та у експрес-накладній №6623 від 20.02.2017 року, у зв'язку з чим 05.04.2017р. ОСОБА_2 надіслав претензію на адресу відповідача ТОВ «Нова Пошта» про відшкодування вартості відправлення в сумі 7200,00 грн. (а.с.22).

Також, 31.05.2017 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 надіслав на адресу ТОВ «Нова Пошта» вимогу про виконання умов договору (а.с.23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Нова Пошта» та задовольняючи вимоги до ТОВ «Пост Фінанс» в частині стягнення суми грошового переказу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що повне забезпечення надання додаткової послуги «Грошовий переказ» здійснюється фінансовою установою-партнером ТОВ «Пост Фінанс» відповідно до договору про спільну діяльність №12-0814/1 від 12 серпня 2014 року, а тому саме з даного Товариства необхідно стягувати суму грошового переказу в розмірі 7200,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення: витрат у зв'язку з інфляцією, 3% річних, компенсації у зв'язку з невиконанням умов публічного договору, місцевий суд виходив із того, що між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 відсутні договірні відносини, а тому норма ст.625 ЦК України не може бути застосована до них. Окрім того, судом першої інстанції було вказано на недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій ТОВ «Пост Фінанс» та здійснено розподіл судових витрат.

Проте, такий висновок не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 3.4. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» (далі - Публічний договір) (а.с.8-14) визначено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов»язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Частиною .2 ст.924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведене, що це сталося не з його вини.

Згідно до ч.2 ст.925 ЦК України, позов до перевізника може бути пред»явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що перевізником вантажу - ТОВ «Нова Пошта», було здійснено перевезення вантажу, при цьому жодних претензій від позивача щодо втрати нестачі, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти не надходило.

Також, відповідно до експрес-накладної №6623 від 20.02.2017 року відправником вантажу зазначено саме ОСОБА_7, у зв'язку з чим одержувачем грошового переказу відповідно також є ОСОБА_7 (а.с.21).

Відповідно до ст.28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям.

Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 23.03.2017 року ОСОБА_7 змінив прізвище на «ОСОБА_7»08.11.2014 року (а.с.25-26), та йому видано паспорт серії НОМЕР_2 на ім'я «ОСОБА_2» (а.с.27-28).

Тобто, з 08.11.2014 року ім'ям позивача в розумінні ст.28 ЦК України, є - «ОСОБА_2».

Пунктом 4.3.2. Публічного договору передбачено: відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обовязкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес - накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що невидача грошового переказу особі, ім'я якої згідно дійсного паспорта громадянина України не відповідає імені одержувача за фінансовою послугою є цілком правомірною, оскільки неправильне зазначення прізвища відправника у експрес-накладній не є виною працівників перевізника, зважаючи на те що експрес-накладна заповнюється зі слів відправника відповідно до п.4.3.2. Публічного договору.

Згідно п.13.1.3. Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта»: «Грошовий переказ» передбачає контроль переказу Одержувачем коштів за відправлення відправнику. Послуга надається фінансовою установою-партнером відповідно до договору про спільну діяльність. «Грошовий переказ» можливо відправити/одержати лише у національній валюті.

Для організації надання клієнтам послуги «Грошовий переказ» між ТОВ «Нова Пошта» та фінансовою установою ТОВ «Пост Фінанс» укладено договір про спільну діяльність №12-0814/1 від 12 серпня 2014 року (а.с.75-83)..

Згідно п.1.2. Договору про спільну діяльність оператор (ТОВ «Пост Фінанс») здійснює діяльність із надання фінансових послуг з приймання, видачі та переказу грошових коштів, а Учасник (ТОВ «Нова Пошта») забезпечує їх функціонування відповідно до умов даного договору.

Також, згідно п.2.2.3. вказаного договору, оператор зобов'язався забезпечити приймання та видачу грошових коштів клієнтам в ПНФП відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 2.2.11. вказаного договору визначено, що оператор зобов'язався на наступний операційний день, з моменту прийняття оператором грошових коштів від клієнтів, виконати вимоги клієнтів (здійснити переказ грошових коштів), згідно його письмових вказівок.

Відповідно до п.8.5. вказаного договору: оператор несе повну юридичну відповідальність перед клієнтами за якісне своєчасне надання послуг з переказу грошових коштів та за належне проведення інших транзакцій з грошовими коштами.

Як убачається з відомостей експрес-накладної №6623 від 20.02.2017 року вантаж було доставлено до відділення №1 у м. Липини та 22.02.2017 року видано одержувачу ОСОБА_5, також здійснено контроль переказу грошових коштів у розмірі 7200,00 грн.

При цьому, згідно Договору про спільну діяльність №12-0814/1 від 12 серпня 2014 року, для здійснення грошового переказу у розмірі 7200,00 грн. ОСОБА_5 звернувся до каси ТОВ «Пост-Фінанс», де зазначив одержувачем ОСОБА_7, як відправника по експрес-накладній №6623. Грошовий переказ був прийнятий касою ТОВ «Пост Фінанс» та в подальшому дії про переказ грошових коштів і рішення щодо його видачі здійснюються відповідним суб'єктом господарювання. При цьому, доступ до інформації щодо грошового переказу у ТОВ «Нова Пошта» відсутній.

З урахуванням наведеного, оскільки перекази грошових коштів під час здійснення перевезення вантажів ТОВ «Нова Пошта» здійснюються саме фінансовою установою-партнером ТОВ «Пост Фінанс» та саме це Товариство є розпорядником коштів при наданні додаткової послуги «Грошовий переказ» відповідно до договору про спільну діяльність №12-0814/1 від 12 серпня 2014 року, то сума коштів у розмірі 7200,00 грн. підлягає до стягнення саме з ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Пост Фінанс» стосовно того, що чинне законодавство не дозволяє фінансовій компанії самостійно змінювати спосіб отримання та /або дані про отримувача грошового переказу, не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки прізвище позивача було змінено у передбаченому законом порядку, та позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є однією особою, а тому він має право на отримання належних йому коштів від фінансової установи.

Посилання апелянта ТОВ «Пост Фінанс» на те, що дане Товариство не має грошового зобов'язання перед позивачем, оскільки як не банківська фінансова установа здійснює переказ грошових коштів Ініціаторів переказів на користь їх отримувачів, є необґрунтованим, оскільки грошовий переказ у розмірі 7200,00 грн. був прийнятий касою ТОВ «Пост Фінанс» від ОСОБА_5 згідно експрес-накладної №6623, знаходиться у відповідача (ТОВ «Пост Фінанс»), не виданий позивачу, а тому підлягає до стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з п.1.1 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта», публічний договір - правочин, що регулює відносини між Експедитором та Замовником щодо надання послуг з організації перевезення відправлень на умовах, встановлених Експедитором.

При цьому, Договір про спільну діяльність №12-0814/1 від 12 серпня 2014 року було укладено між ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «Пост Фінанс», які є сторонами договору.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що грошовий переказ підлягає стягненню саме з ТОВ «Пост Фінанс», як з їх отримувача та зберігача, а не з ТОВ «Нова Пошта», при цьому відповідно до вищевикладеного, між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та позивачем відсутні договірні зобов'язання, то застосування до даних правовідносин положень ст.625 ЦК України щодо стягнення витрат у зв'язку з інфляцією, 3% річних, компенсації у зв'язку з невиконанням умов публічного договору, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Згідно п.5 постанови від 31 березня 1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч.ч.5-6ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів наявних у матеріалах справи, факту спричинення ОСОБА_2, внаслідок незаконних дій відповідачів, моральної шкоди, яка останнім визначена у розмірі 25000,00 грн. Позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не надано доказів щодо глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації і т.п.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України (в редакції чинні на момент спірних правовідносин) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України (в редакції, чинній на момент надання правової допомоги) до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 судам роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 19,34 гривні.

Як убачається з матеріалів справи, 11.05.2017 року між адвокатом ОСОБА_3 (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1419 від 22.10.2008 року) та ОСОБА_2 було укладено Договір №11-05 про надання правової допомоги (а.с.31).

Згідно акту виконаних робіт від 11.05.2017 року, ОСОБА_2 сплатив адвокату ОСОБА_3 6400,00 грн. за виконану роботу, на підставі вказаного вище договору (а.с.33).

При цьому, в матеріалах справи відсутній доказ, що підтверджує оплату гонорару за надану правову допомогу, оформлений у встановленому законом порядку, зокрема, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження і т.п. Окрім того, позивачем та його представником-адвокатом не було надано розрахунку (калькуляції) витрат на правову допомогу, наданих адвокатом ОСОБА_3 у розмірі 6400,00 грн., а тому в задоволенні даних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у визначеному розмірі необхідно відмовити.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, яке тривало 1год. 34хв., а тому компенсації витрат на правову допомогу підлягає сума коштів за роботу адвоката протягом вказаного часу в розмірі 2005,76 грн., які необхідно стягнути з ТОВ «Пост Фінанс» на користь позивача.

Розрахунок вказаної суми:

-за 1 годину роботи: 3200*40%=1280 грн.;

-за 34 хвилини роботи: 1280 (що становить 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати)*56,7% (відсоткове співвідношення часу - тридцяти чотирьох хвилин до години)=725,76.

Згідно з п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України (в редакції, чинній на момент надання правової допомоги) до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Відповідно до посадкових документів ПАТ «Укрзалізниця» №000В3D8F-56F8-7733-0001 та 000В3D8F-D7F8-7731-0001 позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 22.01.2017 року відправились з м. Львова та прибули до м. Полтава 23.11.2017 року, ціна одного квитка 518,55 грн. (а.с.135-136).

Згідно з проїзними документами на автобус №2949800 та 2949799 позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 23.11.2017 року відправились з м. Полтави та 24.11.2017 року прибули до м. Львова, ціна квитка 500,00 грн.

Також, як убачається з посадкових документів ПАТ «Укрзалізниця» №000В3DD5-7EFC-2A84-0001 та 000В3DD5-EEBC-2A82-0001 позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 04.02.2018 року відправились з м. Львова та прибули до м. Полтава 05.02.2018 року, ціна одного квитка 605,00 грн.

Відповідно посадкових документів ПАТ «Укрзалізниця» №000В3DD6-9EBD-90B0-0001 та 000В3DD6-7EFD-90AE-0001 позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 05.02.2018 року відправились з м. Полтава та прибули до м. Стрий 06.02.2018 року, ціна одного квитка 551,80,00 грн.

З детального аналізу вказаних проїзних документів вбачається, що в них чітко зазначено осіб, що здійснили поїздки, при цьому час поїздки збігається з часом проведення судових засідань, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ці витрати пов»язані саме з явкою до суду при розгляді даної справи, а тому підлягають до відшкодування ТОВ «Пост Фінанс» на користь позивача в розмірі 4350,7 грн.

Разом із тим колегія суддів вважає, що надані позивачем докази про понесені ОСОБА_2 витрати при сплаті комісії винагороди банку при придбанні вказаних квитків та касового збору провайдера у розмірі 64,00 грн. не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки згідно норм цивільного процесуального законодавства такі витрати не віднесені до судових витрат.

Окрім того, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено 704,00 грн. судового збору, які також необхідно стягнути на його користь з відповідача ТОВ «Пост Фінанс».

Інші доводи апеляційних скарг не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

У відповідності до п.п.2,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.2,3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2017 року в частині стягнення витрат на правову допомогу та відмови у стягненні витрат, пов'язаних з явкою до суду, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_2 2005,76 (дві тисячі п'ять гривень 76 коп.) грн. понесених витрат на правову допомогу та 4350,7 (чотири тисячі триста п'ятдесят гривень 70 коп.) грн. понесених витрат, пов'язаних з явкою до суду.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,00 (сімсот чотири гривні 00 коп.) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун