Номер провадження: 22-ц/785/6933/18
Номер справи місцевого суду: 523/7845/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Гірняк Л.А.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля набутого подружжям за час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля набутого подружжям за час шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який було зареєстровано 08 листопада 1996 року Нерубайською сільською радою, Біляївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 38, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

15 серпня 2013 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/3860/13-ц шлюб розірвано

Від шлюбу з ОСОБА_2 у ОСОБА_3 є діти: син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження , донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивачка стверджує, що за час проживання у шлюбі з відповідачем подружжям було придбано: автомобіль марки NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, об'ємом двигуна 1,6, державний номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано 24.03.2007 року на відповідача - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Однак вищезазначений автомобіль без її згоди було продано відповідачем ОСОБА_4 на підставі довідки рахунок серії ААВ № 587948 від 17.08.2013 року та 22.08.2013 року вищезазначений автомобіль було зареєстровано за громадянкою ОСОБА_4, що підтверджується довідкою вих. № 7/2- 370 від 31.01.2015 року Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Одеси підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, облікова картка № 23906263 від 14.08.2013 року.

На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, у розмірі 29020 (двадцять дев'ять тисяч двадцять) гривень.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля набутого подружжям за час шлюбу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, іпн НОМЕР_3) грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, набутого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час шлюбу у розмірі 29 020 (двадцять дев'ять тисяч двадцять) гривень, а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та вартості експертизи 1980 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят) гривень 80 копійок, а всього стягнуто суму у розмірі 31705 (тридцять одна тисяча сімсот п'ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 набутого подружжям за час шлюбу -відмовити у повному обсязі.

17.10.2018 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, представник апелянта просив залишити без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який було зареєстровано 08 листопада 1996 року Нерубайською сільською радою, Біляївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 38, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

15 серпня 2013 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/3860/13-ц, шлюб було розірвано

Від шлюбу у сторін народилися діти: син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Судом встановлено, що під час шлюбу відповідачем було придбано: автомобіль марки NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, об'ємом двигуна 1,6, державний номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано 24.03.2007 року на відповідача - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Однак, спірний автомобіль без згоди позивачки було продано відповідачем ОСОБА_4 на підставі довідки рахунок серії ААВ № 587948 від 17.08.2013 року та 22.08.2013 року вищезазначений автомобіль було зареєстровано за громадянкою ОСОБА_4, що підтверджується довідкою вих. № 7/2- 370 від 31.01.2015 року Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Одеси підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, облікова картка № 23906263 від 14.08.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що спірне майно є сумісною власністю подружжя, яке було продано без згоди позивачкита оскільки спірний автомобіль є річчю неподільною, ОСОБА_3 має право на грошову компенсацію ? частини автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положенням ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності.

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно 2 ст. 187 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 2,3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Стягуючи на користь позивачки грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, набутого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час шлюбу у розмірі 29 020 грн., суд першої інстанції виходив з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 14.12.2017 року №17-2359, згідно якої середня ринкова вартість автомобіля визначена в розмірі 58040,50 грн.

Доводи апелянта щодо недостовірності висновку №17-2359 судової авто товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ від 14.12.2017р, через її проведення без огляду КТЗ оцінюється судом критично, оскільки відповідно до матеріалів справи судова авто-товарознавча експертиза була проведена на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року, експертом ОНДІСЕ у відповідності до вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ» затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Вартість автомобіля NISSAN PRIMERA, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 визначалась експертом з урахуванням середньої ринкової вартості вказаного автомобіля станом на дату дослідження, в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, яка становить 58040, 50грн. ( п'ятдесят вісім тисяч сорок гривень п'ятдесят копійок).

Для оцінки середньої ринкової вартості спірного автомобіля експерту були надані матеріали даної справи. Отже, експертний висновок №17-2359 судової авто товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ від 14.12.2017 року є обгрунтованим , а доводи апелянта неспроможними.

Колегія , також, зазначає, що вказаний висновок відповідачем не оскаржувався.

Оскільки сторони не погодили між собою вартість автомобіля, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку та виходив з його останньої ринкової вартості, тобто суми у розмірі 58040 гривень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на рішення апеляційного суду Одеської області від 07.04.2016 р, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання автомобілю сумісною власністю подружжя, визнання договору відчудження автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частку автомобілю та витребування рухомого майна було відмовлено, є недоцільним з огляду на наступне.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року - скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання автомобілю сумісною власністю подружжя, визнання договору відчудження автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частку автомобілю та витребування рухомого майна було відмовлено (т.1,а.с.30-34), саме через недоведення позивачкою того, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 діяли недобросовісно.

При цьому, в зазначеному рішенні суд апеляційної інстанції встановив, що спірний автомобіль є неподільним майном та був відчужений відповідачем після розірвання шлюбу.

Відповідно до абз. 2 п. 30 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім цього, суд в своєму рішенні в абзаці 5 на сторінці 5 вказав на те, що позивач не позбавлена права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї спірного автомобіля (т.1,а.с.34).

Отже, оскільки, спірний автомобіль без згоди позивачки, після розірвання шлюбу було продано відповідачем ОСОБА_4 на підставі довідки рахунок серії ААВ № 587948 від 17.08.2013 року та 22.08.2013 року вищезазначений автомобіль було зареєстровано за громадянкою ОСОБА_4, що підтверджується довідкою вих. № 7/2- 370 від 31.01.2015 року Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Одеси підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, облікова картка № 23906263 від 14.08.2013 року, тому ОСОБА_3 має повне право на компенсацію ? частини спірного автомобіля.

Тому, з урахуванням вищезазначеного доводи апеляційної скарги щодо продажу автомобіля за згодою позивачки є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо продажу спірного автомобіля за 10000 грн. , також не доведені жодним доказом.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля набутого подружжям за час шлюбу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді:

Л.А.Гірняк

Н.А.Кононенко