Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/183/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/778/996/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить автомобіль Audi Q5, 2016 року випуску, який був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача - ОСОБА_3, цивільна відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №2817 від 16.03.2017 року, вартість матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля складає 106241,24 грн., а вартість послуг експерта по проведенню авто товарознавчого дослідження становить 1200,00 грн. У квітні 2017 року ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило йому страхове відшкодування лише в розмірі 39000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 68 441,24 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 67241,24 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 672,43 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити частково в частині стягнення франшизи у розмірі 2 000 грн., в решті позову відмовити.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 січня 2018 року (а.с. 192), на підставі ч.ч.4,6 ст.19 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного провадження , в силу ст. 360 ЦПК України ,особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 22 січня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

Однак, в строк до 22 січня 2018 року на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу позивача, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи справу суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 89,263 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

За нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,17 лютого 2017 року о 18 годині 45 хвилин на перехресті рівнозначних доріг по вулицям Травневій та Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q5 2,0 ТDІ, транзитний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, та автомобіля АЗЛК-2141, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача. Ця ДТП сталася з вини відповідача, який в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України не надав переваги у русі автомобілю позивача, що наближався праворуч, внаслідок чого автомобіль позивача було пошкоджено.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.03.2017 року у справі № 323/830/17 ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП. Факт дорожньо-транспортної пригоди за вищенаведених обставин, а також вина відповідача у порушенні ПДР України та зіткненні вказаних транспортних засобів відповідач не оспорював, тому в силу вимог ст. 82 ЦПК України ці обставини окремому доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі Полісу № АК/0886128 обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів від 31.12.2016 року. (а.с.94).

20 лютого 2017 року сторони повідомили страховика про настання 17.02.2017 року страхового випадку. В той же день представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» провів огляд обох транспортних засобів, про що були складені відповідні акти в присутності відповідача. Будь-яких зауважень щодо цих актів не було (а.с.113-116,118-119).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження 16.03.2017 рокуя № 2817розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Audi Q5 2,0 ТDІ, транзитний номер НОМЕР_2, складає 106241,24 грн.(а.с. 4-7).

28 березня 2017 року позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, в який сам вказав суму відшкодування в розмірі 41000,00 грн.

Відповідно до страхового акту ПрАТ «Страхова група «ТАС» №7877Р/08/17 від 04.04.2017 року здійснило виплату страхове відшкодування у розмірі 39000 грн., за вирахуванням франшизи.(а.с. 91).

Різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювальних робіт складає 67241,24 грн. (106241,24 грн. -39000 грн.).

Таким чином, встановивши зазначені обставини та надавши всебічну оцінку наданим по справі доказам, суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача різниці між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювальних робіт в розмірі 67 241 грн. 24 коп.

Доводи ОСОБА_3, які викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого стягнення з нього зазначеної суми матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_5 внаслідок ДТП є неспроможними з огляду на таке.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілий, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, в даному випадку вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, невідшкодованої страховиком через визначення страхового відшкодування у розмірі меншому за ліміт відповідальності є цілком законними та обґрунтованими.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7 ч. 13, ст.367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374,375,381-382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.02.2018 року.

Головуючий:

Судді: