Номер провадження: 22-ц/785/5383/18
Номер справи місцевого суду: 509/587/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Цюри Т.В, Сегеди С.М.,

за участю секретаря: Ткачука В.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на1/2 частку квартири, визнання особистого права власності на квартиру, позбавлення права користування та зняття з реєстрації місця проживання, встановлення порядку виконання рішення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ квартири та визнання права власності на 1/2 частину квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року, -

встановив:

20 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на1/2 частку квартири, визнання особистого права власності на квартиру, позбавлення права користування та зняття з реєстрації місця проживання, встановлення порядку виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_4 вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 16 жовтня 1998 року за актовим записом №12. Від сумісного життя у них народилось двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, неповнолітніх дітей судом залишено на виховання матері, тобто позивачу.

17 листопада 2000 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, реєстровий номер 2431, позивачем ОСОБА_3 було придбано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3 просить суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати особисте право приватної власності на всю самостійну ізольовану квартиру, загальною площею - 59,2 кв.м., житловою площею - 42,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_3; визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою:АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою; встановити порядок виконання рішення суду, після набрання ним законної сили, рішення є підставою для - державної реєстрації права власності, рішенням уповноваженого органу реєстрації права власності на нерухоме майно, всієї самостійної ізольованої квартири, загальною площею - 59,2 кв.м., житловою площею - 42,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_3, державної реєстрації рішенням уповноваженого органу місцевого самоврядування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати.

ОСОБА_3 зазначає, що гроші необхідні для купівлі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 отримала в позику від своєї матері ОСОБА_8, 20 вересня 1998 року за відсотковою розпискою про отримання в борг грошових коштів, у сумі 3500 дол. США.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_3 борг у розмірі 91280 грн., відсотків за користування грошима в розмірі 949312 грн. та суми судового збору 6890 грн.

21 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ квартири та визнання права власності на 1/2 частину квартири

Згідно договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, реєстровий номер 2431, від 17 листопада 2000 року за спільні кошти була придбана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 просить суд, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, квартиру яка розташована за адресою:АДРЕСА_1; здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 а саме: виділити у власність ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.; виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, квартиру №16, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1

Здійснено поділ спільного нерухомого майна подружжя, а саме:

виділено у власність ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.;

виділено у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у повному обсязі, у зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 тазадовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, районний суд виходив з положень Сімейного Кодексу України, яким у ст. 63 передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

З таким висновком районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Апеляційним судом встановлено,що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 16 жовтня 1998 року за актовим записом №12. Від сумісного життя у них народилось двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, неповнолітніх дітей судом залишено на виховання матері, тобто позивачу.

Договором купівлі - продажу квартири від 17 листопада 2000 року посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, реєстровий номер 2431, встановлено, що ОСОБА_3 придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_3 борг у розмірі 91280 грн., відсотків за користування грошима в розмірі 949312 грн. та суми судового збору 6890 грн.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.08.2017 року - рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2016 року змінено в частині мотивування задоволення позову виключивши посилання на отримання позики для придбання квартири.

Наявність, час придбання та вартість визначеного сторонами рухомого майна підтверджується наданими сторонами доказами у матеріалах вищевказаної цивільної справи.

Шлюбний договір між позивачем та відповідачем не укладався.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, указаною правовою нормою передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно п. п. 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК країни та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Застосовуючи норму ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана особисто ОСОБА_3, а колишній чоловік - ОСОБА_4 ніде офіційно не працював, та не приймав участі у купівлі квартири. Однак на підтвердження цих доводів доказів позивачка суду не надала. Також апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що між ОСОБА_3 таОСОБА_4 була усна домовленість про те, що ОСОБА_4 не буде претендувати на частку у власності квартири якщо ОСОБА_3 не буде звертатися з вимогою про стягнення аліментів. Разом з тим, апеляційний суд вважає вказані доводи такими, що не можуть вплинути на результат розгляду справи., оскільки угоди щодо нерухомого майна повинні повинні укладатися у письмовій формі, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд Одеської області прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра