АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/4494/16-ц

провадження № 22-ц/796/1618/2018

08 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у складі судді Осаулова А.А.,

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 281 308, 26 грн., з яких: 268 878, 26 грн. на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля; 1430 грн. - витрати за платну автомобільну стоянку; 1000 грн. - за проведення оцінки матеріального збитку; 5000 грн. - витрати на юридичні послуги; 5000 грн. - на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 268 878, 26 грн., витрати у зв'язку з проведенням оцінки пошкоджень в розмірі 1000 грн., на відшкодування моральної шкоди - 2000 грн. та судовий збір 2700 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 268 878, 26 грн. скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 230 878, 26 грн. Рішення в частині судових витрат змінено, зменшено суму судового збору з 2700 грн. до 2 452,82 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначила, що суд, вирішивши питання про право, н е зазначив, яке майно підлягає передачі та які дії треба вчинити. У разі стягнення на відшкодування шкоди повної вартості майно суд мав вирішити питання про передачу їй цього майна.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не є доказом дійсної вартості залишків пошкодженого автомобіля, апеляційний суд зменшив розмір відшкодування на 38 000 грн., а тому у разі передачі їй зазначеного автомобіля вона зобов'язується сплатити зазначену суму додатково до рішення апеляційного суду на користь позивача.

З урахуванням заяви від 09.11.2017 р. просила ухвалити додаткове рішення, яким: 1) визнати за нею право на передачу їй майна, вартість якого з неї стягується у якості відшкодування шкоди, що має певну цінність; 2) зобов'язати ОСОБА_2 передати їй автомобіль марки «Toyota Corolla» державний номер знак НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 після фактичної передачі ним зазначеного автомобіля, 38 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Зазначила, що у випадку стягнення з неї у якості відшкодування повної вартості майна, яке має певну цінність, суд мав вирішити питання про передачу їй цього майна. Рішення апеляційного суду в частині скасування судового рішення про відшкодування повної вартості автомобіля ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм міжнародного договору, а тому підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначені в заяві вимоги щодо передачі майна з відповідним стягненням з неї 38000 грн. є вимогами сторони відповідача і суд відповідно до чинного законодавства повинен був вирішити це питання у будь-якому випадку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначив, що вимоги згідно заяв про винесення додаткового рішення вже були вирішені під час апеляційного розгляду шляхом зменшення розміру збитків на суму вартості залишків пошкодженого автомобіля. Крім цього, передача залишків автомобіля неможлива у зв'язку з його продажем.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.220 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4)судом не вирішено питання про чудові витрати.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні витання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 268 878, 26 грн. та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 230 878, 26 грн.

При цьому судом було враховано ту обставину, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.03.2016 р., автомобіль марки «Toyota Corolla» державний номер знак НОМЕР_1, було продано за 38 000 грн.; розмір матеріальної шкоди визначається з урахуванням суми, отриманої від продажу автомобіля, який є фізично знищеним (268878,26 -38000=230 878,26 грн.).

Вказане судове рішення в касаційному порядку оскаржено не було.

Правові підстави для скасування вказаного судового рішення судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні.

З урахуванням тієї обставини, що питання врахування вартості залишків майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, було вирішено апеляційним судом шляхом зменшення розміру заподіяних збитків, що підлягали стягненню з відповідача на користь позивача, правові підстави для ухвалення нового рішення про передачу останній цього майна з відповідним стягненням з неї 38 000 грн. відсутні.

Та обставина, що відповідно до консультації №000237/02 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 05.12.2017 р. ТОВ "Українські незалежні експертизи", вартість двигуна без навісного обладнання та вартість коробки перемикання передач становить 121 233 грн.62 коп., також не є підставою для ухвалення додаткового рішення, оскільки вказаний доказ не був предметом дослідження при розгляді справи по суті спору.

Задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з урахуванням вказаної обставини призведе до зміни суті основного рішення, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: