Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на проживання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про втрату права на проживання, в якому зазначає, що відповідно до договору дарування вона являється власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Першотравнева 16 в с. Сосни Літинського району Вінницької області. В даному будинку з червня 2012 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який з дня реєстрації і по сьогоднішній день не проживає. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право на проживання, оскільки в подальшому дасть змогу оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій справу просить розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, від отримання викликів суду відмовився. Заперечень суду не надав.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання.

З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав.

Із копії договору дарування від 22.10.2015 року (а.с.6-7) встановлено, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 безоплатно у власність житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Першотравнева 16 в с. Сосни Літинського району Вінницької області. Із копії Витягу Державного реєстру речових прав (а.с.8-9) встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний будинок. Із довідки Соснівської сільської ради за №1249 від 01.12.2017 року (а.с.10) встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично з 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Із копії акту обстеження матеріально-побутових мов (а.с.11) встановлено, що ОСОБА_2 проживає в власному будинку по вул. Першотравнева 16 в с. Сосни Літинського району Вінницької області. В даному будинку зареєстрований її брат ОСОБА_3, який з 2013 року не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Статтею 151 ЖК України передбачені обов'язки власників/співвласників по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири). Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові передбачені ст. 162 ЖК України. Судовий порядок визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки передбачений ст. 72 ЖК України. За положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, вимоги п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за №207 вказують, що «…громадяни України, зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання». Частиною 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та вимогами п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за №207 встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється у т.ч. на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст..405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити оскільки позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться в с. Сосни вул. Першотравнева 16 Літинського району Вінницької області і реєстрація відповідача в вищезазначеному будинку обмежує її у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того відповідач з 2013 року не проживав і не проживає в будинку, який належить ОСОБА_2, а тому суд вважає необхідним визнати його таким, що втратив право на проживання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору. Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, ст. ст. 15,16,317,319,321,325,355-358,379,382,383,386,391,405 ЦК України, ст. ст. 71,150,151,156,162 ЖК України, та ст.ст.4,12,48,76,81,141,259,263-268 ЦПК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. п. 4, 26 «Правил реєстрації місця проживання», -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратив право на проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 640 гривень. Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та розяснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Желіховський Віктор Миколайович