Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 380/652/16-ц

провадження № 61-6158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року в складі судді Архангельського А. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року в складі суддів: Волохова Л. А., Верланова С. М., Матвієнко Ю. О.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2011 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 000 грн зі сплатою 36 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач належним чином не виконала свої кредитні зобов'язання, у неї виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31 березня 2016 року становить 11 304 грн 66 коп. та складається з 555 грн 02 коп. заборгованості за тілом кредиту, 6 935 грн 13 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 2 800 грн заборгованості зі сплати пені та комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 514 грн 51 коп. штрафу (процентна складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року у розмірі 11 304 грн 66 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на підставі заяви від 10 лютого 2011 року відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом 1 000 грн на строк 12 місяців. З березня 2011 року позивач почав нараховувати відповідачу заборгованість за кредитним договором, тобто з цього періоду починається обраховуватися строк позовної давності. Банк пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду лише 20 травня 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач отримав кредитну картку зі строком дії до 31 січня 2015 року, що підтверджується випискою про рух коштів, довідкою про рахунки та розрахунком заборгованості. Отже відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки кредитний договір діяв до 31 січня 2015 року, а з даним позовом банк звернувся у травні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_2 10 лютого 2011 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» позичальником визначено у розмірі 3 000 грн. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку одна зі сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк.

Встановлено, що відповідач отримала кредитну карту «Універсальна» - 30 днів пільгового періоду.

Копії кредитної картки та інформації щодо строку її дії матеріали справи не містять.

Установлено, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 11 304 грн 66 коп. з яких: 555 грн 02 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 935 грн 13 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 800 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 514 грн 51 коп. - штраф (процентна складова).

Останній платіж відповідач здійснив 13 вересня 2013 року в сумі 100 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Установлено, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди встановили, що право на звернення до суду з позовом до відповідача у банку виникло у березні 2011 року, проте з даним позовом він звернувся лише 20 травня 2016 року.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодивсь й суд апеляційної інстанції, про те, що строк позовної давності сплив, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Судами установлено та відповідачем не заперечувалось, що останній на підставі договору про надання банківських послуг видавалась кредитна карта «Універсальна» - 30 днів пільгового періоду» строком на 12 місяців.

Відповідач користувалась кредитною карткою, однак допустила прострочення повернення кредитних коштів згідно встановленого кредитного ліміту.

Однак, строк дії картки судами не встановлено.

Суди залишили поза увагою, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг на платіжній картці указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а строк погашення кредиту в повному обсязі повинен обчислюватися з останнього дня місяця, вказаного на картці.

Суди взагалі не встановили фактичних обставин, з якими законодавець пов'язує вирішення спору - строку дії картки, розміру кредитного ліміту, порядку погашення кредиту за договором, періоду прострочення, хоча зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Разом з тим, судами не досліджено розрахунок суми боргу, оскільки, заявляючи позовні вимоги, банк вказував, що останній платіж відповідачем було здійснено 13 вересня 2013 року та з цього часу повинна відраховуватися позовна давність. Вказані обставини щодо останньої сплати чергового платежу підтверджено розрахунком заборгованості за договором станом на 31 березня 2016 року.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, не надали належної оцінки поданим позивачем доказам у їх сукупності, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик