Справа № 377/287/16-ц Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/762/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 58 08.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді - доповідача Верланова С.М., суддів Савченка С.І., Сліпченка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) з 1986 року по 1991 рік на роботах в зоні іонізуючого випромінювання, його здоров'ю завдано шкоду, внаслідок чого він отримав 2 групу інвалідності (довічно), що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК № 077667 від 14 січня 1999 року. Вказував, що відповідно до ст. 1189 ЦК України, ч.1 п.1 ст.15 ЦПК України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 25 травня 1963 року, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має цивільне право на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров`я на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС. Станом на квітень 2016 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради не виплатило йому одноразову компенсацію на оздоровлення за шкоду, заподіяну здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір збитків у результаті порушеного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяну ушкодженням здоров'я, становить 62 010 грн. (1378 грн. х 45).

З урахуванням наведеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 62 010 грн., що є розміром збитків в результаті порушення його цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров'я під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, як інваліду 2 групи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 грудня 2017 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Скаргу мотивує тим, що при вирішенні спору суд дійшов помилкового висновку про те, що одноразова грошова компенсація на оздоровлення за шкоду, заподіяну здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС підлягала виплаті йому відповідно до «Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям за втрату годувальника», затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №28 від 31 грудня 1996 року у розмірі 284 грн. 40 коп., оскільки така виплата передбачена у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що станом на квітень 2016 року становить 62 010 грн. (1378 грн. х 45). Також вказує, що суд не звернув уваги на те, що у січні 1999 році ДПС «ЧАЕС», на якому він працював, йому не виплатило грошові кошти у сумі 284 грн. 40 коп. і вказану суму він не отримував.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення його позову. Зазначає, що ОСОБА_1 було виплачено одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок аварії на ЧАЕС відповідно до вимог чинного законодавства, яким не передбачено, що суб'єктом відповідальності за ядерну шкоду є Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявним у справі доказами, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 14 січня 1999 року йому встановлена 2 група інвалідності (довічно), причина інвалідності: профзахворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИО-І № 077667 від 14 січня 1999 року.

24 лютого 1999 року ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) НОМЕР_1.

З довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської радивід 13 січня 2016 року № 24/01-15 вбачається, що ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, інваліду ІІ групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 991 року (у редакції від 19 грудня 1991 року, із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року) не виплачена.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської АЕС катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

За змістом ст.1189 ЦК України, особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються законом.

У зв'язку з ратифікацією 12 липня 1997 року Україною Віденської Конвенції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з приєднанням до Віденської конвенції» від 03 грудня 1997 року внесено зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» ядерна шкода - втрата життя, будь-які ушкодження, завдані здоров'ю людини, або будь-яка втрата майна, або шкода, заподіяна майну, або будь-яка інша втрата чи шкода, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснювалося перевезення.

Статтею 90 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» окреслено сферу його застосування та вказано, що всі вимоги Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності.

Відповідно до ч.8 ст.73 цього Закону відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється законом.

Згідно зі ст.72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною - настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Жодна особа, крім оператора, не несе відповідальності за ядерну шкоду, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради не є суб`єктом відповідальності за ядерну шкоду у розумінні положень Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», а спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, виплата громадянам, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника, що встановлено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент виникнення у позивача права на одноразову компенсацію стаття 48 вказаного вище Закону діяла в редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР, положеннями якої передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат; дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат; сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних плат; батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно з ч.6 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції статті, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виплати, зазначені у цій частині (а саме одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи) провадились протягом одного місяця, зокрема, з дня встановлення інвалідності.

Розміри та механізм виплати одноразової компенсації було визначено «Положенням про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника», затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 31 грудня 1996 року №28 (далі - Положення), яке розроблене відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону України від 19 грудня 1991 року із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року та 06 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Положення, одноразова компенсація встановлена в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат; дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат; сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних плат; батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 20 лютого 1996 року №49/96-ВР передбачено, що до внесення відповідних змін до чинного законодавства виплати, крім пенсій, тарифні ставки та оклади, розраховані на основі мінімальної заробітної плати, здійснюються (застосовуються) у розмірах, які діють за станом на 1 лютого 1996 року. Станом на 1 лютого 1996 року розміри вказаних одноразових компенсацій визначені постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 1996 року №35 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 1 серпня 1996 року розміри цих виплат встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і становлять: інвалідам I групи - 379 грн. 30 коп.; інвалідам II групи - 284 грн. 40 коп.; інвалідам III групи - 189 грн. 60 коп.; дітям-інвалідам - 63 грн. 20 коп.; сім'ям, які втратили годувальника, - 379 грн. 30 коп.; батькам померлого - 189 грн. 60 коп. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Згідно з пунктом 3 Положення, виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться: працюючим громадянам - за місцем основної роботи (служби, навчання). Виплата одноразової компенсації проводиться на підставі посвідчення 1 категорії, довідки регіональної міжвідомчої експертної ради про встановлення інвалідності, пов'язаної з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та відповідної заяви особи.

Судом першої інстанції встановлено, що на час встановлення інвалідності позивач працював у Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» (далі - ДПС «Чорнобильська АЕС»).

Згідно довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» №42/03-59 від 21 січня 2014 року відповідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок аварії на ЧАЕС, була виплачена ОСОБА_1 у січні 1999 року у сумі 284 грн. 40 коп. (а.с.76).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що на час встановлення інвалідності позивачу була виплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи у порядку та розмірі відповідно до діючого на той час законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради на користь позивача шкоди у розмірі 62 010 грн. та задоволення позову.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що одноразова грошова компенсація на оздоровлення за шкоду, заподіяну здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС підлягала виплаті йому відповідно до «Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям за втрату годувальника», є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ДПС «Чорнобильська АЕС» не виплатило позивачу одноразову компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи у сумі 284 грн. 40 коп. і вказану суму він не отримував, є безпідставними, оскільки вказані обставини спростовуються наведеною вище довідкою ДСП «Чорнобильська АЕС» №42/03-59 від 21 січня 2014 року, яка є належним доказом підтвердження виплати позивачу такої компенсації, містить підпис заступника головного бухгалтера та печатку підприємства. Надана позивачем копія особового рахунку заробітної плати на його ім`я за січень 1999 року не спростовує обставин того, що йому було виплачено одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи у сумі 284 грн. 40 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права при ухваленні рішення суду, зокрема, ст.22 Конституції України, ст.1189 ЦК України ст.48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.90 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», ст.ст.57, 58, 213 ЦПК України ( редакції статей на час ухвалення судом рішення), на думку апеляційного суду не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються зазначеними вище належними та допустимими доказами по справі.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді