Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2018 Справа №607/14706/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 24 травня 2008 року позивач перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2016 р. - розірвано. У даному шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До розірвання шлюбу і по сьогоднішній день дочка проживає з матір'ю, ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні їхньої дитини, а також повністю ігнорує сплату аліментів. На даний час проведена приватизація гуртожитку, у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність у зняття з реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1 та проведення реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 Із колишнім чоловіком позивачка не контактує, тому дійти згоди щодо визначення місця проживання дочки неможливо.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визначення місця проживання дочки з матір'ю

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явився.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року).

У даному шлюбі народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 27 серпня 2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_2, виданого 22 червня 2018 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - ? частина та ОСОБА_3 - ? частина.

Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно Рішення Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано таким, що втатив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

ОСОБА_2 не заперечує проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1

Неповнолітня ОСОБА_3 бажає проживати з матір'ю.

Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 160,161 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан