09 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40-Б/94, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 2947 від 03 листопада 2017 року. В спірній квартири зареєстровані відповідачі, колишній власник та члени її сімї, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. У звязку із викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області та зняти їх з реєстраційного обліку.
В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 листопада 2017 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 2947 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102521043.
Згідно із п. 4.2 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 2947 від 03 листопада 2017 року, продавець до 17 листопада 2017 року зобовязаний знятися з реєстрації місця проживання та надати квартиру для безперешкодного користування позивачу ОСОБА_1.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 110072988 від 09.01.2018 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1.
Відповідно до копії Акту про фактичне проживання (непроживання) № 2521, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 27 листопада 2017 року, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 з 2014 року.
Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14 та яка зводиться до того, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.
Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживають та не є членами сімї позивача, а доказів на користь протилежного до суду не надано, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім того, зняття осіб з реєстрації за місцем проживання не належить до компетенції суду, а належить до виключної компетенції відповідного органу виконавчої влади. Суд (в порядку відповідного виду судочинства та за наявності для цього підстав) лише може зобовязати певний орган виконавчої влади зняти осіб з реєстрації місця проживання, проте такі вимоги позивачем не заявлялися.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач у письмовій заяві просила не стягувати судові витрати з відповідачів, у звязку із чим справедливим та розумним буде не стягувати судові витрати з відповідачів.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Д.Б. Баронін