ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/458/17

провадження № 22-ц/781/326/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М. Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1,

представник позивача за довіреністю ОСОБА_2,

відповідачі Новомиргородська районна державна адміністрація, Канізька сільська рада Новомиргородського району, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року у складі судді Забуранного Р.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомиргородської районної державної адміністрації, Канізької сільської ради Новомиргородського району, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай).

Зазначав, що відповідно до протоколу № 6 від 01 травня 1997 року він був прийнятий у члени колгоспу ім. Леніна, що підтверджується записом в трудовій книжці, правонаступником якого є КСП «Хлібороб». В 1998 році КСП «Хлібороб» реорганізовано в ТОВ «Хлібороб», яке визначено його правонаступником. Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2006 року ТОВ «Хлібороб» як юридична особа ліквідована без визначення правонаступника. З 07 березня 2000 року звільнений з членів КСП «Хлібороб» у звязку з його ліквідацією. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» отримало 20 лютого 1995 року. Розмір земельної частки (паю), яка виділялась членам КСП при розпаюванні становить 7,1 в умовних кадастрових гектарах. В період розпаювання колгоспних земель та отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю він був членом КСП «Хлібороб».З відповіді Відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі від 25 листопада 2016 року йому стало відомо, що він не внесений до жодного із списків членів КСП «Хлібороб», які є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю. Канізька сільська рада відмовила йому у виділенні земельної частки (паю) з землеь резерву, тому просив суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) розміром 7,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Канізької сільської ради Новомиргородського району, судові витрати покласти на відповідача (а.с. 2-3).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що на момент отримання КСП «Хлібороб» Державного акта на право колективної власності на землю позивач не був членом КСП та не був включений до списку членів КСП, доданого до державного акта, тому не має права на земельну частку (пай) (а.с. 184-186).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що з 1995 року він працював в КСП «Хлібороб», але він не був прийнятим в члени КСП, так як йому було лише 14 років, а в 1997 році, коли виповнилось 16 років його прийнято в члени КСП. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, які приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Як виняток, землі резервного фонду можуть передаватись у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян членів недержавних сільськогосподарських підприємств, що безпідставно (помилково) не були включені до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю. Суд на ці обставини уваги не звернув та не дав їм оцінку (а.с. 155).

Апеляційне провадження у справі відкрито 15 січня 2018 року (а.с.207), розгляд справи призначено на 14 лютого 2018 року (а.с.224), відкладено на 14 березня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем не доведено, що управлінням порушено або не визнано будь-які його права. Управління здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності в загальному порядку і жоден нормативний акт не передбачає повноваження управління стосовно розпорядження земельними частками (паями). В даному випадку мають місце правовідносини у сфері виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), які до виділення їх в натурі (на місцевості) належать до земель колективної власності, а після отримання державного акта до земель приватної власності. (а.с.214-216).

Канізька сільська рада Новомиргородського району та Новомиргородська районна державна адміністрація відзиви на апеляційну скаргу не надали.

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.242-246), не прибули. Від відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшло письмове клопотання про відхилення апеляційної скарги та розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 248-249).

Від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на інший день у звязку із зайнятістю його представника в іншій справі (а.с. 250).

Про причини своєї неявки позивач суд не повідомив, докази зайнятості представника в іншій справі не надав.

Про судове засідання, призначене на 14 березня 2018 року позивач під розписку був повідомлений відповідно 16 лютого 2018 року (а.с. 246), а його представник 20 лютого 2018 року (а.с.244).

Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, проте суд повідомив учасників справи про судові засідання, надав можливість прибути та надати пояснення.

За таких обставин причини, які позивач зазначив у клопотанні про відкладення розгляду справи, не підтверджені належними доказами, не можуть бути визнані судом поважними.

Крім того, відповідно до ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на пятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Клопотання про продовження строку розгляду справи позивач не подавав.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі(на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Державний акт на право колективної власності на землю колективне сільськогосподарське підприємство «Хлібороб» отримало 20 лютого 1995 року, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства та додатковому списку, які додані до Державного акту позивач не значиться (а.с.68-69,70-75). Сертифікат позивачу на право на земельну частку (пай) не видавався.

Копією трудової книжки позивача (а.с.6) підтверджується, що ОСОБА_1 прийнятий в члени КСП «Хлібороб» Новомиргородського району 01 травня 1997 року (протокол № 6 від 01 травня 1997 року).

КСП «Хлібороб» 30 червня 1998 року було перерєстровано шляхом реорганізації в ТОВ «Хлібороб», визначено як правонаступник КСП «Хлібороб». Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2006 року ТОВ «Хлібороб» ліквідовано без визначення правонаступника (а.с.4). Позивач був звільнений з роботи у звязку з призовом до армії 20 травня 1999 року (а.с.6).

Зазначеним підтверджується, що на час отримання КСП 20 лютого 1995 року Державного акту на право колективної власності на землю позивач не був членом КСП і в ньому не працював, на той час позивачу було 14 років. Ці обставини позивач не спростовує і безпосередньо в апеляційній скарзі зазначає, що, в члени КПС був прийнятий в 1997 році, коли йому виповнилося 16 років (а.с.195), тобто після отримання Державного акту та затвердження списків членів КСП.

Суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені відповідно до ст. 212 ЦПК України (чинного на час розгляду справи), дійшов до правильного висновку про те, що для набуття права на земельний пай необхідна наявність таких умов: перебування у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. При цьому суд, урахувавши положення ст. ст. 22, 23 ЗК України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», правильно зазначив, що позивачем не доведено наявність у нього необхідних умов для набуття права на земельний пай у їх сукупності, а саме: перебування у членах КСП на час отримання Державного акту на право колективної власності на землю та включення його до списку осіб, який доданий до цього акту.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача із висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. Передбачених законом підстав для переоцінки доказів апеляційним судом не має.

Дійсно, пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 передбачалося, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Однак позивачем не надано доказів, що він звертався до КСП із заявою про надання йому як особі, яка прийнята в члени КСП після розпаювання земель колективної власності, земельної частки (паю) із резервного фонду, в КСП було прийнято рішення про надання йому земельної частки (паю) із резервного фонду та видано сертифікат.

Відповідно до довідки Канізької сільської ради Новомиргородського району, Канізькій сільській раді не передавались вільні зарезервовані земельні частки (паї) для подальшого розподілення між членами КСП «Хлібороб» (а.с.144).

Доводам позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та доводам відповідачів про пропуск позовної давності правова оцінка не дається, оскільки у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

В межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено - 14 березня 2018 року.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді: Т.М.Авраменко

ОСОБА_5