АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/86/18Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р.В.
Категорія: 39 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Демчиком Р.В. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування, - :

в с т а н о в и л а :

05 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування.

Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час шлюбу придбали житловий будинок АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Після смерті спадщину прийняла її дочка, ОСОБА_7, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Також спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняв її чоловік ОСОБА_9, оскільки вони разом проживали однією сім'єю до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 Після смерті ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 перейшов у володіння ОСОБА_9.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у встановлений строк не подав заяву про прийняття спадщини, але відповідно до діючого на той час законодавства фактично прийняв спадщину, то позивачу необхідно у судовому порядку встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8

Незважаючи на прийняття спадщини ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_6 забрала всі документи на житловий будинок та звернулась до нотаріуса для переоформлення спадщини після смерті ОСОБА_8, надавши нотаріусу неправдиві відомості щодо відсутності прописаних осіб з померлою та відсутності інших спадкоємців.

18 лютого 2009 року відповідач отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, видане Другою черкаською державною нотаріальною конторою, на цілий житловий будинок з надвірними спорудами № АДРЕСА_1

Позивач посилається, що у зв'язку з тим, що вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами був спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а також, враховуючи фактичне прийняття ним спадщини після смерті останньої, ОСОБА_9 належало 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер дід позивача - ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № АДРЕСА_1 Заповіту спадкодавець не залишив.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняв ОСОБА_3 (онук ОСОБА_15.) шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та вказав, що інших спадкоємців немає. Тому позивач вважає, що є спадкоємцем за правом представлення, який спадкує ту частку, до належала б за законом його батькові, ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Однак, нотаріально оформити спадщину позивач ОСОБА_3 не може, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно а також у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на вищевказане спадкове майно. Тому ОСОБА_3 просив суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_2 від 18 лютого 2009 року, посвідчене Другою черкаською державною нотаріальною конторою; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

06 липня 2017 року представником позивача подано суду заяву про уточнення позовних вимог, яку він обгрунтовує тим, що під час розгляду справи йому стало відомо, що в спадковій справі після смерті ОСОБА_8 є заява ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відмову від спадщини від 20 грудня 1991 року на користь ОСОБА_6 Позивач посилається, що заява про відмову від спадщини булла подана внаслідок тяжкої обставини - смерті дроужини та матері ОСОБА_8, якою скористалась відповідач, примусивши їх відмовитись від спадщини після смерті матері, так як запевнила, що після смерті батька його 1/ 2 не буде ділитись, а дістанеться сину спадкодавця ОСОБА_10 Тому просив суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщини, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті дружини ОСОБА_8, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_2 від 18 лютого 2009 року, посвідчене Другою черкаською державною нотаріальною конторою; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом були порушені норми матеріального та процесуального права, не було досліджено всебічно повно та неупереджено всі обставини справи. Також в своїй апеляційній скарзі він зазначає, що суд не взяв до уваги спеціальні норми закону, що регламентують наявність права власності у ОСОБА_9 у порядку спільної сумісної власності, не взяв до уваги принцип непорушності права власності та те, що належне йому право власності на момент його смерті не було припинено із законних підстав, зазначивши, що його дружина, ОСОБА_8, ніколи не зверталася до суду для визнання будинку особистою власністю, оскільки даний будинок був побудований їхнім подружжям під час шлюбу та є їхньою спільною власністю. Він посилається, що судом не взято до уваги той факт, що з моменту побудови будинку під час шлюбу і до смерті ОСОБА_9 був прописаний та проживав в будинку, вів господарство, доглядав за будинком , сплачував комунальні послуги, що є підтвердженням юридичного факту володіння власністю на думку ОСОБА_3 Крім того особа, яка подала апеляційна скаргу вважає, що відмова від прийняття спадщини ОСОБА_15, та його батьком ОСОБА_10 була вчинена на вкрай невигідних умовах, оскільки вони позбавлялись права на частку у житловому будинку, та підписали заяву про відмову від спадщини під впливом тяжкої обставини - смерті дружини та матері ОСОБА_8, чим скористалась відповідач, яка отримала свідоцтво про право на спадщину на весь будинком, чим позбавила позивача отримати його законну частку у спадковому майні. ОСОБА_3 зазначає, що наявна у спадковій справі заява про відмову від спадщини , складена з порушенням вимог до правочину, оскільки він вважає, що така відмова від двох спадкоємців повинна була відбиратись окремими заявами про відмову від спадщини.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2017 року по справі № 711/82/17 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, а саме: визнати недійсною відмову від прийняття спадщини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті спадкодавця ОСОБА_10 після смерті спадкодавця ОСОБА_8; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9, після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 18.02.2009 року, зареєстрованого за № НОМЕР_2, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/ 2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд подання, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог, посилаючись, що

за наявності заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року на користь спадкоємця ОСОБА_5 та відсутності доказів в матеріалах справи, які свідчили б про наявність тяжких обставин, під впливом яких на вкрай невигідних умовах, як вважає позивач, його батько та дід відмовились від прийняття спадщини, відмовою натаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за правом представлення на житловий будинок з надвірними спорудами у зв'язку неподанням позивачем правовстановлюючих документів на спадкове майно ОСОБА_9 та відсутністю такого документа на житловий будинок , суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, відмовивши в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28 серпня 1957 року ОСОБА_11 в безстрокове користування було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 495 кв.м. (а. с.72)

В договорі зазначено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Богодухівською сільською радою Чорнобаївського району 30 квітня 1957 року, ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 73 на звороті).

Також в договорі вказано про те, що зареєстрований у цьому договорі житловий будинок, зареєстрований Черкаським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_12 10 листопада 1964 року (а.с.73 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується даними повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 3 червня 2008 року (а.с.71 на звороті).

Із копії спадкової справи, наявної в матеріалах справи, та заведеної після смерті ОСОБА_8 вбачається, що 20 грудня 1991 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлої - ОСОБА_16 (а.с. 69) .

20 грудня 1991 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулася дочка померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_5 (а.с.69 ).

16 серпня 1996 року після укладання шлюбу ОСОБА_5 змінила своє прізвище на ОСОБА_7, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу від 16 серпня 1996 року (а.с.77).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року, який був чинний на момент прийняття спадщини після смерті ОСОБА_17.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Пунктом 121 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року (яка була чинна на момент прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 ) передбачено, що заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі.

Справжність підписів спадкоємців на цих заявах засвідчується органом, який вчиняє нотаріальні дії.

Засвідчувати справжність підпису не потрібно, якщо спадкоємець особисто прибув до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і подав заяву. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і зазначає найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, та рік народження спадкоємця.

Відповідно до п.122 цієї Інструкції, заява про прийняття спадщини, а також заява про відмову від спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцям або скасовані ними.

Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце відносно всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Отже, звернувшись 20 грудня 1991 року до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, відмовилися від своєї частини спадкового майна на користь ОСОБА_7 Вказана заява була прийняття нотаріусом, а особи заявників перевірені, що вбачається із самої заяви. Зміст та форма заяви про відмову від спадщини відповідає вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8, а відмовились від спадщини на користь ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину після смерті матері та на законних підставах отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню колегією суддів щодо наявності тяжких обставин, під впливом яких ОСОБА_10 та ОСОБА_9 подали 20 грудня 1991 року заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_7

Суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а заяву ОСОБА_10 та ОСОБА_9 подали до нотаріальної контори 20 грудня 1991 року, тобто пройшов строк в понад п`ять місяців після смерті ОСОБА_8 , що надавало можливість на прийняття рішення щодо отримання спадщини і не позбавляло діда та батька позивача обдумати своє рішення щодо відмови від спадщини, враховуючи, що нотаріусом також роз'яснювались такі наслідки відмови від прийняття спадщини. Тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності заяви про відмову від прийняття спадщини не приймаються колегією суддів, оскільки така заява міститься у спадковій справі нотаріальної контори і нотаріусом перевірена та відповідність вимогам чинного на той час законодавства. В апеляційній скарзі не наведено порушень вимог закону, які б дозволяли дійти висновку , що така відмова від прийнятття спадщини була підписана ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вкрай невигідних умовах, оскільки їх особисте волевиявлення підтверджено підписами в заяві про відмову від спадщнини після смерті ОСОБА_8

Також судом першої інстанції вірно досліджено та надано належну оцінку твердженням представника позивача, вказавши що вони є безпідставними, стосовно того, що ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки ним особисто була подана заява про відмову від прийняття спадщини, що протирічить тверженням позивача про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном. Тому доводи позивача щодо постійного проживання, реєстрації , користування будинком та сплати комунальних послуг не можуть спростувати його волевиявлення , оскільки сам дід позивача ОСОБА_9 не мав наміру отримувати спадщину після смерті дружини чи визнавати за собою право власності на 1/ 2 частину майна, придбаного в шлюбі за свого життя, так як він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, відповідно до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Як вбачається з витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 20954486 від 18 листопада 2008 року, житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 18 листопада 2008 року був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_8 , підстава виникнення права власності - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки /1-4075/30.09.1957/ Перша черкаська державна нотаріальна контора (а.с.74). Докази про те, що вказаний будинок був спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні та не надавались позивачем ні в суді першої, ні апеляційної інстанції. За життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не проводили розподіл житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя, а відтак вказівка представника позивача на наявність у померлої ОСОБА_8 у власності лише 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами не відповідає дійсності та спростовуюється витягом з реєєстра права власності на нерухоме майно .

За таких обставин, колегія суддів вважає. що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_17 та встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку відносно відмови у задоволенні позовної вимоги позивача щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину від 18 лютого 2009 року, зареєстрованого за № НОМЕР_2, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, оскільки відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині вимог.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори у шестимісячний строк, передбачений законом.

18 лютого 2009 року вона звернулася до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - право власності на жилий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_17 (а.с.70).

18 лютого 2009 року Другою черкаською державною нотаріальною контрою ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_2.

Як вбачається із матеріалів справи лише після смерті батька відповідач оформила свої спадкові права на будинок, подавши також і заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 2 вересня 2009 року за ОСОБА_7 на праві приватної власності зареєстрований житловий будинок АДРЕСА_1. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_2, видане 18 лютого 2009 року Другою черкаською державною нотаріальною контрою (а.с.46 ).

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8 є єдиним спадкоємцем за законом 1 черги, оскільки інші спадкоємці 1 черги відмовились від прийняття спадщини на її користь, то вона мала право на отримання у власність всього спадкового майна, а інших підстав для визнання свідоцтва про право на спадкове майно під час розгляду справи не встановлено. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 18 лютого 2009 року, зареєстрованого за № НОМЕР_2, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, то відповідно не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за правом представлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10 - батько позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 4 червня 2008 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_9 - дід позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.7)

12 червня 2008 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого ОСОБА_7 (а.с.91) та 3 серпня 2008 року із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач - онук померлого ОСОБА_3 (а.с. 91 на звороті).

1 грудня 2016 року нотаріусом Другої черкаської нотаріальної контори Демиденко О.А. прийнято постанову про нотаріальну відмову. Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за правом представлення, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 що залишився після смерті його діда ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, син останнього та його батько ОСОБА_10, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки ОСОБА_3 не надав правовстановлюючі документи на майно, що належало померлому ОСОБА_9 (а.с.6).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки на момент своєї смерті ОСОБА_9 не володів будь-яким майном, яке відноситься до спадкового майна, нотаріусом й було відмовлено йому у видачі свідоцтва на спадкове майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог за наявними в матеріалах справи доказами та обставинами справи, які встановлено судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким судом дана належна оцінка, інших доводів суду апеляційної інстанції не надано, які приймаються судом лише у виняткових випадках, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог позивача. Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Інших доводів, які слугували підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки доводи апелянта не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Фетісова Т.Л.