КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1972/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/5323/18

12 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- ЛевенцяБ.Б.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в :

07 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період невиконання грошового зобов&q?рі;язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року задоволено її позов до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки. Відновлено межу між земельними ділянками, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району». Зобов'язано ОСОБА_3 повернути їй ( ОСОБА_2) самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також стягнуто з ОСОБА_3 на її користь витрати по сплаті вартості експертизи у розмірі 4 920,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду були видані виконавчі листи про примусове виконання рішення, які були пред'явлені до виконання до відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції.

11 грудня 2014 року державним виконавцем Відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції виконано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року в частині відновлення межі між земельними ділянками та 24 грудня 2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 4 920,00 грн. було передано до Відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції, оскільки боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі.

Вказувала на те, що ОСОБА_3 ухиляється від добровільного виконання своїх грошових зобов'язань, у зв'язку з чим погашення боргу здійснюється у примусовому порядку.

Відповідно до відомості про нарахування № 144 від 19 лютого 2018 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі відрахування із ОСОБА_3 за виконавчим провадженням № 47976545 розпочались з листопада 2015 року по 227,95 грн. на місяць та станом на 19 лютого 2018 року із ОСОБА_3 повністю стягнуто суму заборгованості у розмірі 4 920,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року у справі № 369/7730/16-ц було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_3 три відсотки річних у розмірі 222,93 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444,27 грн. за період з 07 листопада 2014 року по 31 серпня 2016 року.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що у ОСОБА_3 виникло грошове зобов'язання перед ОСОБА_2 щодо сплати 4 920 грн., а оскільки вона добровільно не виконала вказане грошове зобов'язання, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 грошове зобов&q?си;язання за рішенням суду від 14 червня 2014 року виконано повністю лише у серпня 2017 року, за період прострочки з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь 34, 71 грн. - три відсотки річних від простроченої суми та 224,79 грн. - інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що в матеріалах справи наявна копія постанови Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року, якою було задоволено її вимоги до ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_3 три відсотки річних у розмірі 222,93 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444,27 грн. за період з 07 листопада 2014 року по 31 серпня 2016 року. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 625 ЦК України.

Зазначала, що заявлені вимоги у даній справі є по своїй суті аналогічними з вимогами, що були предметом розгляду у справі № 369/7730/16-ц, оскільки вони обґрунтовані фактом невиконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов'язань і стосуються лише застосування ст. 625 ЦК України до іншого періоду прострочки виконання грошового зобов&q?кр;язанння, проте суд ухвалюючи оскаржуване рішення зазначеного не урахував та прийшов до помилкового висновку, що у ОСОБА_3 не виникло грошового зобов'язання на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року.

Вважала, що суд безпідставно не застосував положення ст. 625 ЦК України, оскільки грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

03 вересня 2018 року до Апеляційного суду Київської області надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року без змін. Зазначала, що стягнення витрат на проведення судової експертизи (судових витрат) не є договірним зобов'язанням, тому відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, в даному випадку до таких витрат не застосовується.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qu п;Голос України&q?я ; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qu;b;Голос України&qu03; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаного суду 04 жовтня 2018 року визначено суддю-доповідача Ратнікову В.М., у складі колегії: Борисової О.В., Левенця Б.Б.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки.

Відновлено межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_5 та НОМЕР_6 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку інвестицій Васильківського району».

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати , пов&q?до;язані із проведенням судової експертизи в розмірі 4920,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі № 362/6885/13-ц відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Васильківського міськрайонного суду залишено без змін.

На підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року були видані виконавчі листи.

З довідки Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 2502/08 від 19 лютого 2018 року вбачається, що згідно постанови Відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ від 20 липня 2015 року ВП № 47976545 про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_3, яка надійшла до управління 12 жовтня 2015 року за вх № 3429/7, грошові кошти за виконавчим листом утримані в серпні 2017 року в повному обсязі.

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 вже зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року по справі № 369/7730/16-ц скасовано.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222,93 грн., та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

У квітні 2018 року позивачка ОСОБА_2 направляла на адресу відповідачки ОСОБА_3 вимогу про сплату інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов&q?о ;язання за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, однак ОСОБА_3 відмовилась від отримання даної вимоги та залишила її без виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення інфляційний втрат та 3% процентів річних за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які підлягали стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року та на які позивачем були нараховані три відсотки річних та індекс інфляції у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України не є грошовим зобов'язанням у відповідності вимог ст. 509 ЦК України, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов&q?ої;язку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 рокустягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані з проведенням експертизи у розмірі 4 920 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року по справі № 369/7730/16-ц скасовано.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222,93 грн., та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444,27 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що наявність судового рішення про стягнення коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов&quст;язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. ОСОБА_3 своєчасно не виконала рішення про стягнення коштів, ОСОБА_2 має право на застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 в повному обсязі не виконала рішення суду та станом на 30 вересня 2016 мала невиконане грошове зобов&quan;язанняу розмірі 2 412,55 грн., у позивача ОСОБА_2 виникло право на застосування відповідальності за невиконання такого зобов&qut-;язання у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

З наданого ОСОБА_2 розрахунку трьох відсотків річних та індексу інфляції за період з 01 вересня 2016 року по 31 липня 2017 року вбачається, що три відсотки річних від простроченої суми становить суму 34,71 грн. та сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 224,79 грн., такий розрахунок є правильним.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що ОСОБА_3 своєчасно не виконала рішення суду від 14 серпня 2014 року в частині стягнення 4 920 грн., і станом на 01 вересня 2016 року розмір заборгованості становить 2 412,55 грн., колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильність та невідповідність вимогам закону висновків суду першої інстанції є обгрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Києвської області від 30 липня 2018 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_3 на її користь інфляційних втрату розмірі 224,79 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 34,71 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору та судом апеляційної інстанції позов та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, то з відповідачки ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., який підлягав сплаті за подання позову та 1 057,20 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 509, 625 ЦК України, ст.ст. 82, 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381-382, 384, 444 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річнихзадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) три проценти річних у розмірі 34 грн.71 коп.. та інфляційні втрати в сумі 224 грн.79 оп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню укасаційному порядку не підлягає.

Повий текст постанови складено 12 листопада 2018 року .

Головуючий: Судді: