Справа № 699/121/18
Номер провадження № 2-о/699/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Корсунь-Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

В С Т А Н О В И В:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області поштою надійшла заява ОСОБА_2, яка на підставі довіреності від 01.02.2018 року представляє інтереси заявника ОСОБА_1, про встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у січні 2018 року на тимчасово окупованій території України, а саме - у м. Горлівка Донецької області.

Вказана заява вмотивована тим, що ОСОБА_3 є його рідним братом по матері, обоє зареєстровані у м. Горлівка Донецької області, але у зв'язку з тимчасовою окупацією території Донецької області заявник з братом та матір'ю ОСОБА_4 переїхали проживати у АДРЕСА_1. У січні 2018 року ОСОБА_3 поїхав на тимчасово окуповану територію, щоб перевірити цілісність квартири у м. Горлівка та майна, що ній знаходилось. 06.01.2018 року його знайшли мертвим у власній квартирі у м. Горлівка Донецької області, причину смерті не встановлено. У подальшому, він поховав брата у АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України не діють, отримати належне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 за місцем його смерті не має можливості.

У суді заявник підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у вказаній заяві, та пояснив, що самостійно на початку січня 2018 року їздив у м. Горлівка Донецької області та займався організацією поховання ОСОБА_3 за місцем їх фактичного проживання - АДРЕСА_1. Додатково вказав, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території необхідно для прийняття спадщини, що залишилась після померлого.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання був повідомлений своєвчасно, причини неявки не повідомив. Вказане, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи, яка відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Заслухавши пояснення заявника, з'ясувавши обставини справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок їх у сукупності, суд вважає, що заявлена вимога підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Горлівка Калінського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, де у графі батьки батьком вказано ОСОБА_5, матір'ю - ОСОБА_6, шлюб між якими було припинено 23.05.1969 року, що підтверджується копією свідоцтва про припинення одруження НОМЕР_2

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 31.05.1969 року одружилися, після реєстрації одруження ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син ОСОБА_1.

З огляду на вказане, суд вставновив, що заявник є родичем померлого ОСОБА_3, а саме його рідним братом по матері, тобто належним заявником у даній справі.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 у січні 2018 року в м. Горлівка Калінінського району Донецької області, до заяви долучено свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5 від 09.01.2018 року (точної дати смерті не вказано) та довідку про смерть від 06.01.2018 року. Відповідно до змісту вказаної довідки причину смерті ОСОБА_3 не встановлено через різко виражені гнильні зміни трупу.

Згідно довідки № 39, виданої 01.02.2018 року виконкомом Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, ОСОБА_3, похований в АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що м. Горлівка Донецької області міститься у Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», який набрав законної сили 21.03.2015 року, тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

Згідно додатку до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІІ «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» м. Горлівка знаходиться на території, яка розташована між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19.09.2014 року.

З огляду на вказане, суд вважає встановленим те, що станом на дату розгляду справи м. Горлівка Донецької області віднесено до тимчасово окупованої території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що обумовлює необхідність вирішення питання про встановлення факту смерті ОСОБА_3 судом у порядку окремого провадження.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, а саме: довідки про смерть ОСОБА_3 від 06.01.2018 року та свідоцтва про його смерть серія НОМЕР_5 від 09.01.2018 року, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас положеннями ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішеннях «Лоізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року, «Кіпр проти Туреччини» від 10.05.2001 року, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії» від 23.02.2016 року, «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08.07.2004 року, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, вказано, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини вказав, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи наявність факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України, суд, як виняток, вважає за можливе прийняти в якості допустимих доказів вказані вище документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки вказане необхідно для встановлення факту, що має юридичне значення, в інтересах заявника.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що ОСОБА_3 у січні 2018 року помер у м. Горлівка Донецької області, яке на час ухвалення даного рішення відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому вважає за необхідне задовольнити заявлену вимогу та встановити вказаний факт рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 13, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

Водночас відповідно до змісту ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час є одним з документів на підставі якого органом державної реєстрації актів цивільного стану може бути проведено державну реєстрацію смерті особи.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Положеннями ч. 5 ст. 317 ЦПК України передбачено, що копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-11, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 317, 319, 430, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Корсунь-Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у січні 2018 року на тимчасово окупованій території України, а саме: м. Горлівка Донецької області.

Судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Копію рішення суду надіслати до Корсунь-Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для державної реєстрації смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Линдюк В.С.