ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5437/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/237/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Головне Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, повне рішення виготовлено - 14.09.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органу державної влади. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 06.11.2015 є пенсіонером ОВС України, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В позові позивач посилається на Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2018, набула чинності 22.02.2018, згідно якої визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_2, зобов»язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2016.

На письмові звернення позивача до ГУ ПФУ в Чернігівській області останній повідомляв, що перерахунок та виплата пенсій буде проведено після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що невиплата ГУ ПФУ в Чернігівській області недоотриманої пенсії у загальній сумі 46074,96 грн, на виконання рішення суду, що набрало законної сили, за своєю юридичною природою є завданою позивачу органом державної влади моральною шкодою, яку позивач оцінює у розмірі 50000 грн, яку необхідно стягнути з Державного бюджету України.

В позові ОСОБА_2 просить стягнути на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Державного бюджету України 46074,96 грн, моральної шкоди 50000 грн та інфляційні втрати шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.09.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної бездіяльністю органу державної влади - відмовлено.

Рішенння суду обґрунтовано тим, що рішення суду про нарахування та виплату позивачу пенсії ще не виконано, знаходиться на виконанні, а задоволення зазначеного позову може призвести до подвійної відповідальності за одне і те ж зобов»язання, що є недопустимим. В обґрунтування відмови в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди суд послався на відсутність доказів такої шкоди, та не знайшов підстав для стягнення індексу інфляції, оскільки грошові кошти позивачу ще не сплачені, а тому така вимога є передчасною.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 та його представник, адвокат ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення місцевого суду від 06.09.2018, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду постановлено при неповному з»ясуванні обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Неповним з»ясуванням обставин справи судом першої інстанції являється помилковий висновок суду про те, що донарахована, але не виплачена ОСОБА_2 сума пенсії в розмірі 46074,96 грн не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Заявники зазначають, що у невиплаті позивачу доплат до пенсії вбачається порушення його права, а отже, невиплата збільшеного розміру пенсії є прямим збитком.

У скарзі заявники посилаються, що помилковим є висновок суду про відсутність вини ГУ ПФУ в Чернігівській області у невиплаті збільшеного розміру пенсії, посилаються на ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а отже ГУ ПФУ в Чернігівській є органом, який призначає та виплачує пенсію і він відповідальний за невиплату.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права полягає у незастосуванні п. 2 ч. 2 ст. 22, ст. 23, ч. 1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 107, ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст. 1, 2, 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати».

У відзивах на апеляційну скаргу Чернігівська місцева прокуратура та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просять апеляційну скаргу представника позивача адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.09.2018 - без змін. Посилаються на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги. Судове рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2018, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2016 відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015, ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Зобов»язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015, ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016 на підставі довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області 101/02626 від 17.05.2017 (а.с. 12-17).

21.03.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області за заявою стягувача відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №750/12070/17 виданого на підставі вказаної вище постанови (а.с. 18).

На письмові звернення ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Чернігівській області останній в своїх листах роз»яснив, що перерахунок та виплату перерахованих пенсій буде проведено після виділення додаткових коштів з Державного бюджету (а.с. 19-21).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення суду щодо зобов»язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію знаходиться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми в позові є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, суми недоплаченої позивачу пенсії, яка нарахована на виконання рішення суду, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Відмовляючи у стягнення матеріальної шкоди суд послався на відсутність доказів завдання відповідачем матеріальної шкоди позивачу, а у стягненні індексу інфляції на підставу перебування виконавчого листа з приводу виконання рішення суду, в органі державної виконавчої служби.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

П. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 107 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов»язковому з»ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на рішення суду, яке набрало законної сили, знаходиться на виконанні, та за яким ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу невиплачено недоотриману ним пенсію у загальній сумі 46074,96 грн, чим позивачу органом державної влади завдано шкоду.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачу сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання рішення.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене вище є спростованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду що донарахована, але не виплачена позивачу сума пенсії в розмірі 46074,96 грн не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Також, обґрунтовано суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність доказів завдання відповідачем саме матеріальної шкоди ОСОБА_2, оскільки нарахований, але невиплачений на користь позивача розмір пенсії за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні ст.22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення суду.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

З урахуванням ст. 23, 1167 ЦК України, роз'яснень, які містяться у п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань з боку відповідачів.

Порушені права позивача відновлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2018, яке набрало законної сили, та знаходиться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов»язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1388цс17.

Не спростовують висновків суду і доводи, щодо незастосування норм матеріального права щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як вбачається, судом уже вирішений спір щодо перерахунку пенсії позивачу, правовідносини сторін перейшли у стадію виконання судового рішення, застосування судами до цих правовідносин статті 46 вищезазначеного Закону є передчасним, оскільки за змістом зазначеної норми Закону нараховані та не отримані суми пенсії з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У зв'язку з наведеним суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», щодо стягнення з відповідача суми компенсації.

Отже, з урахуванням вимог закону та заявлених позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.11.2018.

Головуючий Судді: