Справа № 161/4849/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/108/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача Ліпкевича І.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Покликалось на те, що 30.08.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 647/ФКВ-07, за яким останньому надано кредит у розмірі 35554 доларів США, з розрахунку 9,5 % річних за користування кредитом на строк з 30.08.2007 року по 29.08.2013 року.

30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТзОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив ТзОВ «Укрпромбанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Згідно з п. 4.2. договору внаслідок передачі ТзОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання та станом на 10.04.2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі - 283402,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 214468,34 грн., заборгованість за відсотками - 58739,20 грн., заборгованість по комісії - 10195,10 грн.

Просив суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 283 402,63 грн. та понесені судові витрати по справі в розмірі 2834,03 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2014 року залучено правонаступників ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 283402,63 грн. в межах вартості спадкового майна ОСОБА_6 та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 647/ФКВ-07 від 30.08.2007 року в розмірі - 225 958 гривень 84 копійки в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті 2 грудня 2010 року ОСОБА_6, тобто з кожного по 75 319 гривень 61 копійці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, кожен зокрема, просять скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній справ залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, які є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6, в рівних частках прийняли спадкове майно та зобов'язані відповідати перед кредитором в межах вартості успадкованого майна, а саме заставного транспортного засобу марки Mitsubichi Autander XL. При цьому суд вказав, що на день смерті ОСОБА_6 сума заборгованості за кредитним договором склала 225958,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках.

Заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 30 серпня 2007року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №647/ФКВ-07. Відповідно до умов договору ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 35554 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% річних на строк з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави транспортного засобу НОМЕР_4, за умовами якого ОСОБА_6 передав у заставу банку автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander XL», кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора, у зазначених зобов'язаннях, а до АТ «Дельта Банк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», переходить право вимог від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Його спадкоємцями за законом є дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_5, син ОСОБА_2, які судом першої інстанції були залучені до участі у справі, як правонаступники, в якості відповідачів.

Позичальником ОСОБА_6 були порушені умови кредитного договору, внаслідок чого станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 225958,84грн., з яких заборгованість за кредитом 212992,57грн., заборгованість за відсотками 10715,59грн., заборгованість по комісії 2250,68грн.

Розмір заборгованості по кредитному договору, який визначений позивачем на день смерті ОСОБА_6, відповідачами не оспорювався та належними, достовірними доказами не спростовувався.

Після смерті ОСОБА_6 Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 19 січня 2011 року заведена спадкова справа №18/2011. На день смерті спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, померлого ОСОБА_6 є відповідачі - дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_5, син ОСОБА_2

Позивач 20.01.2014року, подав претензію (вимогу кредитора) на підставі укладеного кредитного договору №647/ФКВ-07 від 30.08.2007року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6, яка надійшла в Першу Луцьку державну нотаріальну контору 10 квітня 2014 року. Просив довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконання заповіту про претензію.

14 травня 2015 року між відповідачами укладено договір про розподіл спадкового майна, який посвідчено нотаріально. Даний договір укладений стосовно спадкового майна - 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого у АДРЕСА_1; 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1; 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,16га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1; 1/2 частки частини складських та виробничих приміщень загальною площею 561,8кв.м. по АДРЕСА_2.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.06.2015р. дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_5 є спадкоємцем майна, яке складається з 1/2 частки частини складських та виробничих приміщень загальною площею 561,8кв.м. приміщення НОМЕР_5 на третьому поверсі по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2015р. спадкоємцем майна ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3. Спадкове майно складається з 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,16га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована по АДРЕСА_1. На 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) видані 04.06.2015р. свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/4 частині вказаного майна.

Крім цього майна встановлено, що за померлим ОСОБА_6 зареєстрований автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова НОМЕР_1. Автомобіль марки «Mitsubishi», власником якого був померлий ОСОБА_6 не відчужувався, що підтверджується довідкою Управління державної автомобільної інспекції МВС України у Волинській області від 24.04.2015р. Тому автомобіль входить до спадкової маси і вважається таким, що прийнятим спадкоємцями.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про затримку та оголошення розшуку транспортного засобу боржника винесена 02.07.2015року, через п'ять років після відкриття спадщини. Застава автомобіля не є перешкодою для переходу права власності на автомобіль до спадкоємців.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій ст.1268, ст. 1269 ЦК України.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

З уточненої позовної заяви вбачається, що саме на підставі норм ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Враховуючи зазначена, оскільки позичальник ОСОБА_6 помер, його спадкоємцями після його смерті є відповідачі по справі, які прийняли спадщину в рівних частинах та спадкова маса складається з нерухомого майна, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати ст.1282 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_6, кожен зокрема, відмовились задовольнити вимоги кредитора одноразовим платежем і домовленості між ними з приводу повернення суми боргу не було досягнуто.

Аналізуючи зміст положень ст. 1282 ЦК України, яка регулює правовідносини, які виникають між кредитором померлої особи та спадкоємцями, з приводу повернення боргів спадкодавця, колегія суддів приходить до висновку, що після відмови одноразовим платежем повернути усю суму боргу, у кредитора виникає єдиний можливий спосіб захистити своє порушене право, який передбачений даною нормою права - звернути стягнення на майно, що успадковане спадкоємцями.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

На думку колегії суддів, законодавцем у ст. 1282 ЦК України було визначено ефективний спосіб захисту кредитором своїх прав , шляхом накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Такий спосіб дотримуватиме баланс між порушеним правом позивача та правами, інтересами спадкоємців, які не є стороною кредитного договору за яким виникла заборгованість у спадкодавця, а відтак і не можуть відповідати за боргами померлого усім належним їм майном.

Вказані положення закону залишились поза увагою суду першої інстанції, що стало наслідком ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким.

Стягнувши з відповідачів, кожного зокрема по 75319 грн. 61 копійки кредитної заборгованості суд першої інстанції, жодним чином не перевірив та не обґрунтував вартість спадкового майна, кожного із спадкоємців, за рахунок якого має відбутись повернення кредитних коштів.

Стягнення коштів із спадкоємців( а не звернення стягнення на успадковане майно), буде порушувати права вказаних осіб, оскільки в порядку виконання даного рішення суду, державний виконавець наділений правом накладення арешту на все майно боржників, яке може бути відмінним від успадкованого ними майна, що є неприпустимим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_6 заборгованості згідно кредитного договору від 30.08.2007 року в сумі 225958,84 грн. по 75319 грн. 61 коп. не можуть бути задоволені, оскільки пред'явлені не у передбачений законом спосіб.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, питання, що стосуються дотримання строків пред'явлення вимог кредитора до спадкоємців, а також правильності нарахування банком суми існуючої заборгованості за кредитним договором на день смерті боржника, не мають правового значення, в межах розгляду даної цивільної справи. Згадані питання можуть бути вирішені та обговорені в межах позовних вимог, які будуть викладені з врахуванням приписів ст. 1282 ЦК України.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, та при не повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 376, 382,384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: