АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1012/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м.Києва, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В. 20 грудня 2016 року о 12 год. 31 хв. у м.Києві, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Територіальний сервісний центр районного сервісного центру МВС в м.Києві, про визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_5. звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, та просила ухвалити рішення, яким:

1. Визнати за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки «Porsche Cayenne», кузов НОМЕР_4, за новим виданим номерним знаком НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_3

2. Визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «PorscheCayenne», кузов НОМЕР_4 від 23 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним.

3. Визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «PorscheCayenne», кузов НОМЕР_4 від 25 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

4. Витребувати у ОСОБА_3 автомобіль марки «PorscheCayenne», кузов НОМЕР_4 та передати його ОСОБА_5

Вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2014 року придбала автомобіль марки «Porsche Cayenne». В березні 2015 року їй стало відомо про продаж автомобіля через мережу Інтернет, в квітні 2015 року стало відомо про продаж автомобіля на автомобільному ринку, після чого звернулась до правоохоронних органів та було установлено, що на підставі підроблених документів 23 лютого 2015 року на ім»я ОСОБА_2 видано довідку-рахунок, якою засвідчено придбання автомобілю, та 25 лютого 2015 року право власності на автомобіль зареєстровано за ним, на підтвердження чого видано технічний паспорт. Далі в цей же день 25 лютого 2015 року на ім»я ОСОБА_3 видано довідку-рахунок, якою засвідчено придбання автомобіля та оформлено право власності на нього.

Посилаючись на те, що автомобіль вибув з її власності на підставі підроблених документів, ОСОБА_5 звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

- визнати за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки «Porsche Cayenne», кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Porsche Cayenne», кузов НОМЕР_4 від 23 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2;

- витребувати з володіння ОСОБА_3 автомобіль марки «PorscheCayenne», кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його у користування ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням від 09 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд, визнаючи право власності на автомобіль за позивачем, не урахував, що автомобіль є спільним майном подружжя та використовувався ними спільно для потреб дітей, а відтак і право розпорядження ним належить кожному із подружжя.

Вказує, що позивач особисто розпорядилась автомобілем, відчуживши його на користь ОСОБА_2, і останнім особисто проставлено підпис на довідці-рахунку від 23 лютого 2015 року.

Зазначає, що копії документів з матеріалів кримінального провадження, яке триває на стадії досудового розслідування, не можуть вважатися належними доказами, оскільки їм не надана відповідна оцінка за наслідками розгляду кримінального провадження із прийняттям відповідного судового рішення.

Окрім того, посилається на те, що 01 жовтня 2015 року протокольною ухвалою суд прийняв заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої доповнено вимогами про визнання права власності на автомобіль та його витребування, а не збільшення вже заявлених, що фактично є новими вимогами, тобто змінено підстави та предмет позову.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Посилається на порушення судом норм процесуального права при прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, яку вважає заявою про зміну предмету і підстав позову.

Зазначає, що є добросовісним набувачем, на підтвердження чого подав зустрічний позов, проте суд відмовив у його прийнятті.

Вказує, що автомобіль придбаний у період шлюбу, є спільним майном подружжя, відтак висновок суду про визнання права власності на автомобіль за позивачем є незаконним.

Посилається на те, що відповідно до обставин справи, зокрема окремого позову ОСОБА_5 про поділ майна, убачається, що сторони дійсно мали на меті спільно відчужити автомобіль, відтак правомірність переоформлення автомобілю на ОСОБА_2 не спростовується.

Зазначає, що копії документів з матеріалів кримінального провадження, яке триває на стадії досудового розслідування, не можуть вважатися належними доказами при розгляді цієї справи, оскільки їм не надана відповідна оцінка за наслідками розгляду кримінального провадження.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_5. заперечувала проти доводів скарг з посиланням на доводи позовних вимог, зазначаючи, що автомобіль є її приватною власністю, подарований чоловіком. Звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_2 у документах різного роду щодо автомобіля мають взаємовиключний характер.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційних скарг, просила їх задовольнити із визначених в скаргах підстав та зазначила, що була усна домовленість між сторонами про поділ майна, проте зазначити докази, на підтвердження того, що позивачка за власним бажанням розпорядилась автомобілем, а відповідач передав позивачці частину коштів за автомобіль представник не може.

Позивач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що за позивачем ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль марки Porsche, модель Cayenne, тип універсал-В легковий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 18 лютого 2014 року, виданого Третім відділенням МРЕВ ДАІ Святошинського РУ УМВС України.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 отримав у ПП «Фарт-1» у м.Києві довідку-рахунок серії ААЕ №004438 про те, що йому продано і видано зазначений автомобіль.

25 лютого 2015 року у ВРЕР-3 УДАІ в м.Києві ОСОБА_2 здійснив перереєстрацію автомобіля на своє ім'я, про що отримав свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_8 та номерні знаки НОМЕР_9.

Цього ж дня, 25 лютого 2015 року, ОСОБА_3 на підставі укладеного договору з ОСОБА_2, отримавши у ТОВ «Амалла» довідку-рахунок серії ААЕ №0888014, здійснив перереєстрацію автомобіля на своє ім"я та отримав номерний знак НОМЕР_1.

У письмових поясненнях ОСОБА_2, поданих 25 лютого 2015 року при зверненні до ВРЕР-3 УДАІ в м.Києві Начальнику центру, зазначив, що між ним і ОСОБА_5 досягнута домовленість щодо розподілу подружнього майна, відповідно до якої автомобіль Porsche залишається у його власності, але надати технічний паспорт даного автомобіля для перереєстрації не вбачається можливим у зв'язку з його втратою.

Згідно з висновком експерта №2918-2920/15-24 від 09 жовтня 2015 року, складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ УМВС України в Чернігівській області Мельникова С.О. від 09 жовтня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Одержав» у наданій для дослідження довідці-рахунку серії ААЕ №004438, виданої 23 лютого 2015 року ПП «Фарт-1», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням виконавцем якогось дійсного підпису ОСОБА_2

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача було відсутнє вільне волевиявлення на відчуження спірного автомобіля, відтак такий вибув з володіння поза її волею, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2., визнання права власності та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «PorscheCayenne», кузов НОМЕР_4 від 23 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2; витребування з володіння ОСОБА_3 автомобіль марки «Porsche Cayenne», кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передачі його у користування ОСОБА_5, а також в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору, що укладений між ОСОБА_2та ОСОБА_3

При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно виходив з того, що порядок зняття автомобіля з реєстрації (перереєстрації) визначається Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок).

Відповідно до п.8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Із наведених вище положень нормативно-правового акта вбачається, що довідка-рахунок - це документ, який підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу виконує функції договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з яким власник автомобіля передає права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2, наданих 25 лютого 2015 року при зверненні до ВРЕР-3 УДАІ в м.Києві, між ним і ОСОБА_5 була досягнута домовленість щодо розподілу подружнього майна, відповідно до якого автомобіль Porsche Cayenne залишається у його власності, вони узгодили купівлю-продаж автомобіля, проте ним було загублено технічний паспорт, відтак просить перереєструвати автомобіль.

В п.18 Порядку зазначено, що замість утраченого або непридатного для користування свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) і номерних знаків на підставі заяви власника або його представника видається нове свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки.

У п.33 Порядку зазначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Отже, у випадку втрати свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_5, як власник спірного автомобіля, повинна була звернутися до Державтоінспекції для отримання нового свідоцтва.

У заяві №58424988 від 25 лютого 2015 року, поданій ОСОБА_2, зазначено, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7 втрачене, що не відповідає дійсності.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, що він звертався до компетентних органів із заявою про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та що такий факт встановлений.

Натомість, згідно заяви ОСОБА_5, адресованої слідчому групи слідчих Генеральної прокуратури України Писаренку Є.Г., позивач передала останньому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 (а.с.200 т.1).

Окрім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем надано для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, який наразі у неї зберігається.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Porsche Cayenne», кузов НОМЕР_4 від 23 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з того, що установлено відсутність волевиявлення особи, яка є стороною правочину та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тій частині, що автомобіль є спільним майном подружжя, відтак право розпорядження належить кожному із подружжя, відхиляються колегією суддів, оскільки за загальним правилом розпорядження об"єктом спільної сумісної власності здійснюється виключно за взаємною згодою, що виключає укладення угод на власний розсуд без згоди іншого співвласника.

Поряд з цим, з матеріалів справи убачається, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_5 та довідкою-рахунком від 23 лютого 2015 року за №004438 оформлено продаж цього транспортного засобу ОСОБА_2., проте установлено, що ОСОБА_5 не вчинялось жодних дій, які свідчили б про намір останньої здійснити відчуження автомобіля.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивач особисто розпорядилась автомобілем не підтверджені належними та допустимими доказами, натомість даними заяви до Прилуцького МВ УМВС України від 24 січня 2015 року, протоколу огляду місця події від 24 січня 2015 року та пояснень позивача від 24 січня 2015 року (а.с. 49-54 том 3) підтверджено факт звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу викрадення автомобіля.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині посилання суду першої інстанції на висновок в кримінальній справі, відхиляються колегією суддів, оскільки судом надана оцінка цьому висновку як письмовому доказу у справі, проте він не є підставою для визнання договору недійсним, ураховуючи заявлені підстави позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів уважає вірними висновки суду в частині витребування спірного автомобіля у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання за ст.388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Дослідженими у справі доказами підтверджено, що автомобіль Porsche Cayenne вибув з володіння ОСОБА_5 поза її волею, а тому позивач має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст.388 ЦК України, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування спірного автомобіля у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, як титульного власника.

Твердження скаржника ОСОБА_3 щодо неправомірної відмови у прийнятті зустрічного позову про визнання його добросовісним набувачем відхиляються колегією суддів, оскільки такі доводи висновків суду не спростовують, при цьому, колегія зазначає, що добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, та яка підлягає доказуванню.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм належну правову оцінку, логічно і послідовно виклавши свої висновки, правові підстави для переоцінки доказів і скасування рішення суду з цих підстав у колегії суддів відсутні.

Доводи апеляційних скарг щодо порушень норм процесуального права при вирішенні питання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог не є підставою для скасування судового рішенні відповідно до вимог ст.376 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає про помилковість посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанови Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1622цс15 та від 08 квітня 2015 року у справі №6-7цс15 як на підставу скасування рішення суду, оскільки правові позиції, висловлені у цих постановах, підлягають застосуванню у випадку укладення правочину одним із подружжя, на якого зареєстроване спільне майно, без згоди іншого з подружжя, однак у справі, що переглядається, спірний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_5 і саме з її володіння він вибув поза її волею.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині задоволення вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності з наступних підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання права власності на автомобіль, позивач обґрунтовувала такі вимоги необхідністю відновлення майнового права та посилалась на ст.392 ЦК України.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого шляху для відновлення порушеного права.

Ураховуючи матеріально-правовий характер спору, належним способом захисту є визнання першого договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, що є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на транспортний засіб, скасування попередньої реєстрації та в такий спосіб порушене право позивача буде відновлено.

Встановлення правового режиму майна - спірного транспортного засобу, а саме чи є автомобіль спільною сумісною власністю, чи майном, що належить на праві особистої приватної власності не є предметом розгляду цієї справи, ураховуючи підстави заявлених позовних вимог.

З цих же міркувань колегія суддів відхиляє доводи, зазначені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, в частині віднесення спірного автомобіля до особистої приватної власності ОСОБА_5 як такого, що отриманий в дарунок.

В даному провадженні жодна із сторін не порушувала питання про поділ автомобіля, як майна, набутого в період шлюбу, відтак це питання не було предметом судового розгляду, а може бути вирішено шляхом звернення до суду з відповідними вимогами в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Вирішуючи питання про витребування майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3, який є власником автомобіля за другим договором купівлі-продажу, суд підставно дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та повернення автомобіля ОСОБА_5 як титульному власнику автомобіля згідно його реєстрації.

Відтак, висновок суду про те, що за ОСОБА_5 слід визнати право власності на автомобіль Porsche Cayenne є помилковим, рішення суду в частині визнання права власності на Porsche Cayenne за ОСОБА_5 підлягає скасуванню, оскільки прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням постанови про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Окрім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору по 365 грн. 40 коп. з кожного, однак суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) та 6090 грн. (за дві вимоги майнового характеру, враховуючи, що максимальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 6090 грн., а.с. 2, 91 том 1).

Відтак, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині постанови.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви по 1644 грн. 30 коп. з кожного.

Крім того, оскільки апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині скасування рішення суду щодо визнання права власності на автомобіль, з ОСОБА_5 на їхню користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних скарг по 1674 грн. 75 коп. кожному.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на автомобіль Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та в частині розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності на автомобіль Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_1) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1644,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_1) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1644,30 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5, АДРЕСА_1) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1674,75 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1674,75 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов