Справа № 352/1932/17
Провадження № 2/352/270/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Гургули В.Б.

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 про визнанняти недійсним рішення 7 сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2016р. № 79, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка.

В позові зазначив, що рішенням 21 сесії пятого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 09.07.2009р. № 208-07/2009 йому передано у власність земельну ділянку площею 0,1750 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка. У жовтні 2017 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 сільська рада своїм рішенням передала частину його земельної ділянки громадянину ОСОБА_3. На запит адвоката ОСОБА_2 сільська рада 09.10.2017р. надала копії заяви ОСОБА_3 та рішення сільської ради від 21.08.2016р. Згідно цього рішення 7 сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2016р. № 79 ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка. Позивач вказує, що 0,08 га земельної ділянки ОСОБА_3 входять у склад 0,1750 га земельної ділянки, яка передана у власність позивача рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 09.07.2009р. № 208-07/2009. Зазначає, що на сьогодні рішення ОСОБА_2 сільської ради від 09.07.2009р. № 208-07/2009 є чинним, ніким не скасоване і не визнане недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Представник позивача адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву, якою просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився. Про причини своєї неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, якою позовні вимоги ОСОБА_1 визнає. Просив розглядати справу за його відсутності.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням 21 сесії пятого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 09.07.2009р. № 208-07/2009 позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,1750 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка. Однак, відповідач ОСОБА_2 сільська рада 21.08.2016р. своїм рішенням № 79 надала відповідачу ОСОБА_3 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка. Ця земельна ділянка площею 0,08 га є частиною земельної ділянки площею 0,1750 га, яка передана у власність позивача. Відповідач ОСОБА_3 цю обставину не заперечує.

ОСОБА_2 сільська рада свого рішення від 09.07.2009р. № 208-07/2009 не скасовувала. У позивача частину земельної ділянки на користь відповідача ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не вилучала. Жодних рішень з цього приводу не приймала і доказів до суду не подала.

Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України.

Згідно із ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності.

В п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 зазначено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частина п'ята статті 116 ЗК України передбачає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Норма п. б статті 141 ЗК України встановлює, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок визначений статтею 149 ЗК України.

Відповідно до частини другої статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст.149 ЗК України).

У даному випадку у позивача частина земельної ділянки площею 0,08 га не вилучалася.

Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, тощо.

Відповідно до п.п.34 п.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Вищезазначене свідчить, що за відсутності згоди позивача на вилучення у нього частини з наданої йому земельної ділянки, рішення 7 сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2016р. № 79, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по вул. Лесі Українки в с. Колодіївка, прийняте відповідачем ОСОБА_2 сільською радою без дотримання вищезазначених вимог закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 118, 122, 141, 149, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним рішення 7 сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2016 року №79, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по вул.. Лесі Українки в с. Колодіївка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Б. Гургула