Справа № 234/8313/18
Провадження № 2/234/2551/18
06 листопада 2018 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі головуючого судді Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/8313/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Із позову вбачається, що 10.06.2011 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Краматорського міського суду від 15.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. З 2014 року дитина стала проживати з позивачем, а відповідачка виїхала за межі м. Краматорська та до осені 2014 року доньку не відвідувала, не займалася її вихованням та утриманням. На початку грудня 2017 року відповідачка виїхала ймовірно на постійне місце мешкання до окупованої території та з того часу будь яких контактів з дитиною не підтримує, матеріально не утримує її, та взагалі не спілкується з нею. 01.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення з нього аліментів. Рішенням Краматорського міського суду від 05.04.2018 року його позовні вимоги були задоволені та було визначено місце проживання дитини разом з позивачем, а також припинено стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини. Донька в даний час проживає з ним, він її виховує та матеріально утримує. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачка не надає, тобто вона самоусунулася від її виховання, її не цікавить фізичний та духовний розвиток дитини, вона не виконує всіх обов'язків по вихованню та утриманню доньки, відповідно до ст. 150 СК України. Просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні її неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач, його представник у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд,
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, додані заяви, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідачка ОСОБА_2, є матір'ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05.04.2018 року, місце проживання дитини ОСОБА_3 визначено разом з батьком, ОСОБА_1, а також з нього було припинено стягнення аліментів на утримання дитини.
Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, останній, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, оскільки остання самоусунулася від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідачка самоусунулася від підготовки неповнолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не створює умов для її всебічного розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потреб, здоров'я, не надає доньці матеріальної допомоги. Відповідачка не виявляє інтересу до внутрішнього світу неповнолітньої доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону.
Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунулася від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обв'язку щодо утримання дитини.
Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 80 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
У позові ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, яка перебуває на вихованні позивача. Однак він в даному позові не заявив вимог про стягнення з відповідачки аліментів. Разом з тим, судового рішення про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 до її повноліття не приймалося, стягнуті рішенням суду від 02.06.2017 року аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, рішенням суду від 05.04.2018 року були припинені.
З огляду на вказане та враховуючи положення ст.166 ч.3 СК України суд вважає, що одночасно з прийняттям рішення про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав, з останньої, в інтересах дитини слід стягнути аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідачки (платника аліментів), щомісяця, до повноліття дитини, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов'язавши батька ОСОБА_1 відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., які були понесені позивачем при звернені до суду, а також з відповідачки слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. за розгляд вимоги майнового характеру про стягнення аліментів.
Керуючись ст.10,17,18,263,265,273,280-282,351,352,354 України, ст.ст.164-166, 181-183 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (зареєстроване місце знаходження: Донецька область, місто Краматорськ, площа Миру, 2) про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у відношенні її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в місті Краматорську, Донецької області, Україна, актовий запис № 1495 від 19.10.2011 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану Краматорському міському відділу ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки (платника аліментів), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Зобов'язати ОСОБА_1 відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 в доход держави судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя Краматорського міського суду Д.Г.Костюков