Справа № 510/315/16
У Х В А Л А

12.02.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді - Дудник В.І.;

за участю секретаря Фурсовой А.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 13.09.2017 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, а саме, визнано за ОСОБА_1 право власності на малу архітектурну форму магазин (торговий павільйон), який розташований на території Ренійського міського ринку загальною площею 63,0 кв. м.Копію заочного рішення було направлено всім учасникам процесу.

16.01.2018р. від ОСОБА_3, як від третьої особи, що не була залучена до участі у справі, надійшла заява, в якій було вказано, що майно, на яке визнано право власності за позивачем ОСОБА_1 в дійсності ніколи не належало відповідачу ОСОБА_2О, а насправді належить йому. Про прийняте судом заочне рішення він дізнався від ОСОБА_1 08.01.2018р. В окремому порядку він про це дізнатися не міг, оскільки участі при розгляді справи в суді не брав, так як він не був залучений судом або за клопотанням сторін в якості третьої особи.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо перегляду заочного рішення, ОСОБА_3 вказав на те, що суд при прийняті рішення не прийняв до уваги обставини справи, що мають суттєве значення, які вплинули на постановлення рішення у справі. Як зазначив ОСОБА_3, під час розгляду справи судом не було досліджено тих фактів, що ОСОБА_2 не мала права власності на спірний обєкт нерухомості, у звязку із чим не мала права закладати його у заставу за своїми зобовязаннями перед ОСОБА_1 Самого ОСОБА_3 при розгляді справи не було залучено до учасників процесу із зазначенням його відповідного процесуального статусу і, оскільки він в даний час користується спірним торговим павільйоном за документально укладеною угодою, тим самим були порушені його права, як сторони за договором про надання та утримання торгівельного місця. Крім того, ОСОБА_3 вважав, що при розгляді справи судом не були взяті до уваги положення ст.334 ЦК України щодо моменту виникнення прав на нерухоме майно, оскільки такі самі зявляються у власника (в даному випадку у ОСОБА_2О.) нерухомості з дня державної реєстрації, на підтвердження якої доказів в матеріалах справи немає. Також ОСОБА_3 звертає увагу суду і на те, що норма про заставу малої архітектурної форми в договорі позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є нікчемною, оскільки така застава не була нотаріально засвідчена.

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_3 просив постановлене судом заочне рішення скасувати, призначити справу до нового розгляду у загальному позовному порядку.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд прийшов до висновку, що заява підлягала задоволенню, оскільки викладені в ній та висловлені у судовому засіданні доводи заявника є обґрунтованими, питання про належність спірного обєкту нерухомості підлягають детальному зясуванню і дослідженню, та у сукупності є належною підставою для скасування заочного рішення, у звязку із чим, ухвалою суду від 05.02.2018 р. заяву ОСОБА_3 було задоволено, заочне рішення від 13.09.2017 р. скасовано, справу призначено до нового розгляду в загальному позовному порядку.

Ще в ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення, позивачем ОСОБА_1 та її представником було зроблено заяву про відвід судді, головуючому у справі. Оскільки дану заяву було зроблено на стадії перегляду заочного рішення, яка не передбачає розяснення прав, вирішення клопотань, заявлення та розгляд відводів, то, оскільки заявлення та розгляд по суті відводу на даній стадії процесу було неприйнятним та протирічило нормам цивільно-процесуального законодавства, то ухвалою суду від 05.02.2018 р., розгляд заяви про скасування заочного рішення було продовжено, а розгляд заявленого відводу відкладено.

У судовому засіданні 12.02.2018 р., до початку розгляду справи по суті, суд повернувся до розгляду раніше заявленого відводу.

Мотивуючи заявлений відвід, позивач та його представник вказали, що головуючий суддя вже розглядав даний цивільно - правовий спір, надав оцінку доказам та ухвалив відповідне рішення, висловивши таким чином свою думку щодо предмету спору. Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань судочинства та ухвалення законних та обґрунтованих рішень у судових справах є інститут відводу (самовідводу) судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви (Неупередженість суду (суддів) у контексті практики Європейського суду з прав людини). Свого часу Європейський суд з прав людини встановив, що вимога «неупередженість» має два аспекти. По-перше, суддя повинен бути вільний від особистих упереджень та пристрастей. По-друге, він повинен виключати будь-які обґрунтовані сумніви щодо нього.

Заслухавши позивача та його представника, які мотивували та обґрунтували заявлений відвід, думку представника ОСОБА_3, який вважав заявлений відвід необґрунтованим, безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, суд, виходячи з положень п.5 ч.1 ст.36, ст.ст. 39-40 ЦПК України, приходить до висновку, що зобовязаний задовольнити заявлений відвід.

Згідно із п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді, ч.1 ст.39 ЦПК України встановлено, що за наявності підстав, зазначених у ст.36 ЦПК України, суддя зобовязаний заявити самовідвід.

Враховуючи все вищенаведене та категоричність позиції позивача та його представника, з метою зміцнення високої довіри громадян до суду, висновків Європейського суду з прав людини з цього питання, запобігання безпідставним обвинуваченням на адресу головуючого по справі у нібито необєктивності та упередженості при розгляді даної справи, суд приходить до висновку, що з урахуванням ситуації, що склалась, положень ст. 36 ЦПК України, наявності у сторони по справі переконання про наявність обставин, які викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, заяву позивача та його представника про відвід головуючого по справі доцільно задовольнити, а справу передати для розгляду іншому судді.

Керуючись ст.ст. 36,39 - 41 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

По цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, заявлений головуючому по справі відвід задовольнити.

Справу передати для перерозподілу іншому судді через канцелярію суду відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Дудник