Справа № 734/4154/17 Провадження № 22-ц/795/182/2018 Головуючий у I інстанції - Соловей В.В. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді: Губар В.С.,

суддів: Кузюри Л.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Позивач: ОСОБА_4,

Відповідач: ОСОБА_2,

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 на ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2017 року про відкриття провадження у справі, суддя Соловей В.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного тексту: 07 грудня 2017 року, смт. Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на період навчання, починаючи з 21.12.2017 року, але не більше ніж до 23 років, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно.

Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу судді суду першої інстанції, посилаючи на те, що позов поданий з порушенням правил підсудності та особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 47 ЦПК України (в редакції станом на день постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки позов прийнятий до розгляду Козелецьким районним судом від особи, яка не досягла повноліття і та не має права самостійно звертатись до суду з вимогою про стягнення на свою користь аліментів, тобто відсутня цивільна процесуальна дієздатність.

Апелянт посилається, що місце реєстрації та перебування відповідача не належить до юрисдикції Козелецького районного суду Чернігівської області і положення ст. 110 ЦПК України на такі правовідносини не поширюються.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність незявившихся осіб, за участю представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи відповідно до положень ст. 367 ЦПК України аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суддя виходив з того, що позов відповідає вимогам ст.ст. 119-120 ЦПК України (у редакції чинній станом на 07.12.2017р.), а тому на підставі ст.122 ЦПК України, відкрив провадження у даній справі.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ст. 109 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

В той же час, ст. 110 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали) визначає правила альтернативної підсудності справ за вибором позивача. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року в редакції від 16 квітня 2017 року, місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані спеціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на свою користь на період навчання, зазначив своє місце проживання - АДРЕСА_1.

Відповідно до наявної в матеріалах справи на а.с. 3 (зворот) довідки Державної міграційної служби про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 30 березня 2016 року та довідки виконавчого комітету Деснянської селищної ради Козелецького району від 11 липня 2017 року (а.с. 6), ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є студентом 1 курсу в Державному університеті телекомунікацій, денного відділення Навчально-наукового інституту Захисту інформації за напрямом «Управління інформаційною безпекою» і у зв'язку з цим проживає у АДРЕСА_3 на підставі договору оренди квартири від 17 серпня 2017 року (а.с. 9).

Відтак, зареєстрованим місцем проживання позивача на час звернення до суду є смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, що територіально належить до юрисдикції Козелецького районного суду Чернігівської області.

За правилами частини 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухваленого ним судового рішення відсутні.

Твердження апелянта про те, що позов поданий особою без цивільної процесуальної дієздатності, оскільки позивач на момент подання позовної заяви не досяг повноліття, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали судді, оскільки відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, якщо інше не встановлено законом. Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що в суд з позовом ОСОБА_4 звернувся 06.12.2017 р., а 21.12.2017 р. позивачеві виповнилось 18 років.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для скасування законної і обгрунтованої ухвали суду першої інстанції. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишнню без здоволення, а ухвала судді першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст виготовлено 09 лютого 2018 року.