Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 345/3701/14-ц

провадження № 61-3058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гавриленко В. Г. від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області в складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Василишин Л. В., Соколовського В. М. від 02 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору від 07 листопада 2007 року, відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим, станом на 30 червня 2014 року існує заборгованість у розмірі 6 439 грн 72 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача.

Судами справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 894 грн 97 коп., з яких 1 506 грн. 84 коп. заборгованості за кредитом, 2 737 грн 71 коп. заборгованості по процентах, 1 650 грн. 42 коп. заборгованості з комісії за користування кредитом, а в решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що відповідачем умови укладеного із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору не виконувались, у зв'язку із чим виникла заборгованість; виходячи з того, що термін дії картки визначено до 31 жовтня 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2014 року, тому передбачений статтею 257 ЦК України строк позовної давності для стягнення визначених умовами кредитного договору тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також комісії позивачем не пропущено.

22 листопада 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник вказує на те, що судами не правильно визначено початок перебігу позовної давності та не звернуто уваги на те, що строк погашення кредиту та процентів за користування кредитом визначений періодичними щомісячними платежами, а перебіг позовної давності в такому випадку розпочинається з дати несплати чергового платежу, при цьому посилається на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (№ 6-14цс14).

02 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повній мірі не відповідають. Суди при розгляді справи не врахували позицію суду касаційної інстанції, яка була висловлена у двох ухвалах, винесених у даній справі.

Судами встановлено, що 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 800 грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_3 ознайомилася і погодилася з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (далі - Умови) (а. с. 6-11, 11 зворот, 18, 18 зворот).

Також судами встановлено, що наявні в матеріалах справи та надані позивачем умови та правила надання банківських послуг є невідкладною частиною укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_3 кредитного договору (а. с. 6-11, 11 зворот).

Відповідач під час розгляду справи не заперечувала проти тих обставин, що наявні в матеріалах справи її заява від 07 листопада 2007 року та вищевказані Умови складають кредитний договір.

Частиною першою статті 61 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду та вирішення справи судами попередніх інстанцій, визначено, що обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пунктом 2 розділу І Умоввстановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

За змістом пункту 5.3 розділу І Умов банк має право в односторонньому порядку та без повідомлення позичальника змінювати розмір кредитного ліміту.

Судами встановлено, що ліміт позивачем було збільшено з передбачених заявою 800 грн до 1 500 грн.

При цьому, відповідачем не заперечувалися обставини про отримання від банку в кредит суми коштів у збільшеному розмірі.

Пунктом 5 розділу ІІ наявних у матеріалах справи Умов, зокрема пунктами 5.1.4 та 5.5.2, визначено порядок нарахування та сплати процентів, а також погашення боргових зобов'язань.

Пунктом 5.4. цього ж розділу Умоввизначено, що погашення за кредитом за платіжними картками без установленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Відповідно до пункту 3.1.1. розділу ІІ Умов строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Також судами встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 30 червня 2014 року існує заборгованість в сумі 6 439 грн 72 коп., що складається із тіла кредиту в розмірі 1 506 грн 84 коп., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 2 737 грн 71 коп., 1 650 грн 42 коп. - комісії за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн та штрафу (фіксована частина) в розмірі 294 грн 75 коп. (а. с. 12-17).

Судами встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено в серпні 2009 року.

Також з'ясовано, що кінцевий термін дії картки, виданої ОСОБА_3 - 31 жовтня 2011 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 09 вересня 2014 року.

ОСОБА_3 заявлено в суді першої інстанції про застосування позовної давності (а. с. 129-131).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша статті 261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Колегія суддів, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач взяв на себе зобов'язання по внесенню обов'язкових щомісячних платежів з повернення основної суми кредиту, а також підтверджень конкретного, визначеного розміру таких платежів, оскільки серед поданих доказів відсутня пам'ятка клієнта, про яку зазначено у пункті 5.3 розділу ІІ Умов, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що у даному випадку підлягає застосуванню пункт 5.4 розділу ІІ вказаних Умов і строк погашення кредиту в повному обсязі визначається одноразовим платежем - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH), тобто 31 жовтня 2011 року. За таких обставин є правильним висновок судів попередніх інстанцій про дотримання ПАТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням вимог статей 256, 257 та 267 ЦК України, строку позовної давності та задоволення позову в частині стягнення з відповідача отриманої суми кредиту в розмірі 1 506 грн 84 коп. з огляду на те, що кредитор звернувся до суду з позовом у вересні 2014 року, тобто із дотриманням трирічного строку позовної давності, який суди обчислювали з моменту закінчення строку дії платіжної картки до моменту пред'явлення позову.

Однак, під час розгляду та вирішення справи суди не в повній мірі врахували Умови та вище перелічені правові норми і залишили поза увагою той факт, що пунктом 5.4 розділу ІІ Умов окремо передбачено порядок нарахування та сплати процентів, в іншому, аніж повернення кредиту, порядку, а саме: щомісячно за попередній місяць. З урахуванням цих обставин перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно цих вимог банку починається з моменту несплати кожного чергового платежу.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

З урахуванням того, що в даних кредитних правовідносинах з використанням кредитної карти, останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 08 липня 2009 року, що підтверджено наявним в матеріалах справи та наданим банком розрахунком заборгованості, і зараховано на часткове погашення процентів (а. с. 12-17), перебіг строку позовної давності за вимогами по сплаті процентів, з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору, почався з серпня 2009 року. Звернувшись до суду із даними вимогами лише у вересні 2014 року, банк пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. Причин пропуску цього строку ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено не було. З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування в цій частині рішення судів попередніх інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові з викладених підстав.

Що стосується стягнення із ОСОБА_3 на користь банку суми комісії за кредитом в розмірі 1 650 грн 42 коп., то колегія також не погоджується із висновком судів в цій частині з огляду на таке.

За змістом пункту 6.5. розділу І Умов клієнт зобов'язаний, в тому числі, оплачувати комісію на умовах, передбачених даним договором.

Однак, укладений між сторонами кредитний договір, а зокрема, його складові та невід'ємні частини, що знаходяться у матеріалах справи, не містять умов щодо розміру, випадків та порядку нарахування і сплати комісії.

Наявна в матеріалах справи довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а. с. 127), не може бути взята до уваги, оскільки така довідка, з огляду на заяву відповідача від 07 листопада 2007 року та Умови не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, а матеріали справи не містять доказів ознайомлення з нею відповідача шляхом підписання цієї довідки ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів, дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції та постановлена за наслідками його перегляду ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії за послуги банку з ОСОБА_3, прийняті з порушенням норм процесуального права, а тому підлягають скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові, з підстав недоведеності та безпідставності цієї частини вимог.

Враховуючи те, що висновки судів щодо вирішення судами попередніх інстанцій позовних вимог щодо штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн та штрафу (фіксована частина) в розмірі 294 грн 75 коп. за порушенням умов договору заявником не оспорюються, відтак відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в частині стягнення 2 737 грн 71 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 1 650 грн. 42 коп. заборгованості з комісії за користування кредитом скасувати.

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в частині стягнення 2 737 грн 71 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 1 650 грн 42 коп. заборгованості з комісії за користування кредитом відмовити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в частині стягнення 1 506 грн 84 коп. заборгованості за кредитом залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк