Справа № 229/3899/18
Провадження №2/229/1067/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить захистити його право на користування житлом і визнати останнього таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

Обгрунтовує вимоги таким.З 08.04.1997року він є власником зазначеного будинку. В цьому будинку зареєстрований його племінник ОСОБА_3. З 2005року племінник у будинку не мешкає, оскільки виїхав до Російської Федерації і мешкає та працює у м.Пушкіно, Московської області.

Відповідач не має можливості приїхати і перереєструватися з його будинку через роботу.

Реєстрація відповідача перешкоджає йому в повному обсязі користуватися правом власності, змушує сплачувати зайві комунальні послуги.

21 вересня 2018року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі , визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21-22).

В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач надав суду заяву про розгляд у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач також надав до суду звернення про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги визнає. (а.с.33,34).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Довідкою виконавчого комітету Дружківської міської ради від 07.09.2018р підтверджується реєстрація відповідача ОСОБА_3 в будинку позивача з 03.12.2008року. (а.с.19)

Факт не проживання відповідача в зазначеному будинку більше року підтверджується Актом від 27.08.2018року, складеним головою територіального комінтету №6 Ткачевою В.С. (а.с.14).

Також факт не проживання в будинку визнається відповідачем в його зверненні до суду (а.с. 33).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником спірного нерухомого майна, відсутній в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,13,76-81,259,263-265,268, 273,279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2, який проживає АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, який зареєстрований по АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. Л. Панова