Ухвала

01 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 522/407/15-ц

провадження № 61-1839 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач -товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»
представник позивача-ОСОБА_3,
відповідачі-ОСОБА_4,
-ОСОБА_5
-ОСОБА_6
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів
-Перша одеська державна нотаріальна контора

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Домусчі Л. В. від 16 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В., від 29 травня 2017 року,

Встановив:

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - «ЦПК України») касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (надалі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Перша одеська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно та визнання права власності.

Позовні вимоги товариство мотивувало тим, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (надалі - ПАТ «Сведбанк»), було укладено кредитний договір № 1501/1207/71-263, за умовами якого ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних за весь строк користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 24 грудня 2027 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 24 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1, предметом якого є належна на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого останньому було відступлено право вимоги за кредитним договором від 24 грудня 2007 року № 1501/1207/71-263.

У листопаді 2014 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. Станом на 22 листопада 2010 року заборгованість за кредитним договором становила 99 743,14 доларів США, що було еквівалентно 1 572 973 грн 36 коп., і складалася вона з: 97 538 доларів США, що еквівалентно 1 538 197 грн 77 коп., основного боргу за кредитним договором, 1 941,43 доларів США, що еквівалентно 30 616 грн 82 коп., заборгованості з відсотків та 263,71 доларів США, що еквівалентно 4 158 грн 77 коп., пені.

17 листопада 2014 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до Першої одеської державної нотаріальної контори із претензією кредитора. Із листа Першої одеської державної нотаріальної контори від 18 листопада 2014 року вих. № 2522/02-14 стало відомо, що 06 березня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 було видано на ім'я: ОСОБА_4 (1/5 частки спадкового майна), ОСОБА_5 (2/5 частки спадкового майна), ОСОБА_6 (2/5 частки спадкового майна). При цьому ОСОБА_4 було роз'яснено, що він успадковує майно, обтяжене боргом, та що обтяження майна іпотекою залишається чинним і після отримання свідоцтва про право на спадщину і до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8, ринкова вартість предмета іпотеки, переданого позивачу за іпотечним договором, станом на 30 січня 2015 року становить 1 401 254 грн, що не перевищує заборгованість відповідачів перед позивачем. У зв'язку з тим, що заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24 грудня 2007 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (1/5 частка предмета іпотеки); ОСОБА_5 (2/5 частки предмета іпотеки); ОСОБА_6 (2/5 частки предмета іпотеки) за кредитним договором шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2.

У березні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання юридичної особи такою, що втратила право вимоги до спадкоємців.

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивували тим, що ОСОБА_4 та його сини: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є спадкоємцями ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті дружини ОСОБА_4 письмово повідомив ПАТ «Сведбанк» про її смерть та надав до кредитної справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 з відповідною заявою щодо переоформлення кредитного договору від 24 грудня 2007 року на нього. Також, 06 березня 2012 року Перша одеська державна нотаріальна контора письмово повідомила ПАТ «Сведбанк» про видачу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідоцтв про право власності на спадщину після померлої ОСОБА_7 Кредитор ТОВ «ФК «Вектор Плюс» пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, установлених статтею 1281 ЦК України.

На підставі наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили суд визнати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що позбавлено права вимоги до спадкоємців ОСОБА_7, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за кредитним договором від 24 грудня 2007 року та договором іпотеки від 24 грудня 2007 року, укладеними між ОСОБА_7 та ПАТ «Сведбанк».

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визнано ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що позбавлено права вимоги до спадкоємців померлої ОСОБА_7, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за кредитним договором від 24 грудня 2007 року та договором іпотеки від 24 грудня 2007 року, які укладено між ОСОБА_7 та ПАТ «Сведбанк».

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мотивоване тим, що кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, і згідно з частиною четвертою цієї статті він втратив право вимоги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивоване тим, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не спростовано належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_4 у березні 2010 року повідомляв ПАТ «Сведбанк» про смерть боржника. У 2012 році ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло права вимоги ПАТ «Сведбанк» до спадкоємців, однак ним скористалося лише в 2014 році з пропуском строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та ухвалено у справі нове cудове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та відмову в задоволенні зустрічного позову.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 - 1/5 частки предмета іпотеки, ОСОБА_5 - 2/5 частки предмета іпотеки, ОСОБА_6 - 2/5 частки предмета іпотеки, перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за кредитним договором від 24 грудня 2007 року станом на 22 листопада 2010 року в розмірі 99 743,14 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до долара США станом на 24 грудня 2014 року було еквівалентно 1 572 973 грн 36 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24 грудня 2007 року шляхом визнання за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_3, вартістю 1 401 254 грн, без ПДВ. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року скасовано в частині задоволення зустрічного позову і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання юридичної особи такою, що втратила право вимоги до спадкоємців. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову мотивоване тим, що суд першої інстанції вірно встановив факт пропуску кредитором присічного (преклюзивного) строку та відмовив в позові ТОВ «ФК «Вектор Плюс» саме з підстав, про які заявлено зустрічний позов, а тому необхідність задоволення судом таких зустрічних вимог відпала.

23 червня 2017 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подало касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року, у якій просить скасувати рішення районного суду у повному обсязі і рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення вимог первісного позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» посилається крім іншого на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про пропуск кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, оскільки строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16).

29 вересня 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» з вимогою про відхилення касаційної скарги та залишення в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року.

Обґрунтовуючи вимоги заперечення на касаційну скаргу, ОСОБА_4 крім іншого посилається на правильність висновків судів попередніх інстанцій про відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги до спадкоємців через пропуск строку, встановленого статтею 1281 ЦК України.

Інші учасники справи правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу не скористалися.

За правилами статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами другою-четвертою статті 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За правилами частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року, справа № 6-33цс15, зводиться до того, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, підставою для відмови кредитору у зверненні стягнення на спадкове іпотечне майно є саме ця обставина, а не факт неотримання спадкоємцями свідоцтва про право власності на нерухоме майно (витяг з висновку).

Такий правовий висновок Верховного Суду України був врахований судом першої інстанції при розгляді справи, який встановив факт відсутності у кредитора права вимоги до спадкоємців за іпотечними зобов'язаннями з підстав, передбачених частиною четвертою статті 1281 ЦК України. Апеляційний суд з такими висновками районного суду погодився.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16, на який посилається особа, яка подає касаційну скаргу, зводиться до того, що статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України) (витяг з висновку).

Аналіз висновку щодо застосування положень статті 1281 ЦК України при вирішенні питання щодо звернення стягнення на спадкове іпотечне майно, який викладено у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року, справа № 6-33цс15, дозволяє стверджувати, що він є протилежним висновку щодо застосування статті 1281 ЦК України при аналогічних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16.

Очевидно, що різна судова практика при вирішені питання щодо строку, у межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою до спадкоємця про звернення стягнення на предмет іпотеки, не може забезпечити розумну передбачуваність судових рішень.

Водночас є обґрунтовані правові підстави для відступлення від висновку щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16, щодо того, що строк в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на який перейшло до спадкоємців, встановлюється загальними положеннями про позовну давність, оскільки, у разі коли спадкодавець є одночасно боржником за основним зобов'язанням та іпотекодавцем, то недотримання строків звернення кредитора з вимогами до спадкоємців відповідно до статті 1281 ЦК України має наслідок припинення основного зобов'язання і відповідно припинення іпотеки спадкового майна, як похідного зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наявні правові підстави відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, зокрема постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16.

Керуючись пунктом 7 частини першої розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, частиною четвертою статті 404 ЦПК України,

Ухвалив:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу

№ 522/407/15-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Перша одеська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно і визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання юридичної особи такою, що втратила право вимоги до спадкоємців, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик