Справа № 450/45/17 Провадження № 2/450/213/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Самбірської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею, їх матірю, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3; стягувати з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, інн. НОМЕР_1 зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, інн. НОМЕР_2 зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову покликається на те, що 14 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають за місцем реєстрації відповідача, за адресою вул. Тиха №5 с. Загіря, Самбірського району, Львівської області. На протязі двох років, що передували року подачі позовної заяви, стосунки подружжя поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач покликається, що відповідач нехтуючи сімейними цінностями, постійно провокував виникнення сварок у сімї, свідками яких були діти, що негативно впливало на психологічний стан дітей та позивачки. На час подачі вищезазначеної позовної заяви до суду, тривав розгляд справи про розлучення подружжя позивача і відповідача у Самбірському міськрайонному суді Львівської області. Домовленості, в позасудовому порядку, про місце проживання малолітніх дітей позивач з відповідачем не дійшли. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої батьківські обовязки, позивачка вважає, що діти повинні проживати з нею, так як вона матір та в повній мірі усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання дітей, піклування про їх добробут, збереження психічного та фізичного здоровя, забезпечення духовного та розумового розвитку, а відтак вважає, що діти повинні проживати разом з нею.

На прохання позивача надати дозвіл на реєстрацію дітей у її власному будинку, відповідач висловив свої заперечення, мотивуючи відмову втратою пільг на оплату комунальних послуг у його будинку. Разом з тим, покликається, що сімя відповідача (його мати та батько) впливають на формування у дітей негативної думки щодо неї та перешкоджають їй у побаченнях з дітьми. Зазначає, що у відповідача неврівноважений характер, останній схильний до фізичних образ, зловживає алкогольними напоями, через що у нього були проблеми за місцем його праці та у їхній сімї. Відповідач, як зазначає позивач, здійснюючи неналежне матеріальне забезпечення сімї, матеріальні цінності та коштовні речі вносив у якості застави та одержані кошти витрачав на алкогольні напої та свої особисті потреби. Остаточним фактором, який вплинув на припинення сімейних відносин сторін, було нанесення позивачці відповідачем 20.10.2016 року легких тілесних ушкоджень, про що нею подано відповідну заяву до Самбірського ВІІ ГУНП у Львівській області, за результатами розгляду якої порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Наведені обставини, на думку позивачки, можуть негативно відобразитись па психічному здоровї дітей. З огляду на досвід, який склався у суспільстві, проживання дітей саме з матірю є для них більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу щоб приділяти дітям увагу. Враховуючи вік дітей, а також те, що між дитиною та матірю у ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, просить суд визначити місце проживання її дітей з матірю. Ненадання відповідачем коштів на утримання дітей при спільному проживанні подружжя, є свідченням того, на думку позивача, що відповідач не буде добровільно надавати їх у випадку роздільного проживання з дітьми, що спонукало позивачку звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів.

Ухвалою від 31.01.2017 року провадження у справі відкрито.

25.04.2017 року протокольною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_6 про передачу справи за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Ухвалою судового засідання від 01.06.2017 року суд задоволив частково клопотання представника позивача ОСОБА_2 та зобовязав орган опіки та піклування Самбірської РДА надати письмовий висновок обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6

20.07.2017 судом залучено Пустомитівську РДА як орган опіки та піклування до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У звязку із тим, що у судді Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., в провадженні якої перебувала вказана цивільна справа, припинені повноваження, згідно повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.10.2017 суддя Мельничук І. І. в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначена для розгляду даної справи та призначено справу до судового розгляду.

15.11.2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_11 про допит свідків та долучення доказів.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просила суд позов задоволити. У своїх поясненнях вказала, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2017 року. На даний час син сторін ОСОБА_2 проживає із нею у с. Зимна Вода, Пустомитівського району, а донька ОСОБА_7 із батьком, відповідачем по справі, та його батьками у с. Луки, Самбірського району, Львівської області. Покликалась на те, що дітям краще проживати з нею, оскільки батько не приділяє належної уваги їхньому вихованню, не водить на гуртки, останнім часом перебуває в тривалих відрядженнях, що перешкоджає йому виконувати батьківські обовязки, а функції по догляду за дітьми покладені на бабусю. Разом з тим пояснила, що у с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, проживає з другим чоловіком, у січні 2018 року у неї у другому шлюбі народжена ще одна дитина. В судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідач не може виконувати свої батьківські обовязки, оскільки зловживав та зловживає алкогольними напоями, через що у нього виникали проблеми за місце праці, що в подальшому призвело до його звільнення. Мирно врегулювати спір позивачка відмовилась, так як відповідач сам спровокував подачу нею позову у суд, першим звернувшись до неї з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, який був задоволений Самбірським міськрайонним судом. Стверджує, що відповідач разом зі своїми батьками формує у дітей негативну думку щодо неї, чим зумовлено небажання доньки ОСОБА_7, на даний час, проживати разом з нею. Просить позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що причиною розірвання шлюбу між сторонами було застосування насильства відповідачем до своєї дружини, а тому місце проживання дітей має бути визначене з матірю, оскільки лише вона здатна забезпечити повноцінний моральний, матеріальний і психологічний розвиток своїх дітей. Доказом неналежного піклування дітей є те, що як вбачається з довідки Комунального закладу амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Луки за № 197 від 02.12.2016 року ОСОБА_6 з приводу здоровя неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_2, за медичною допомогою не звертався, довідки про стан здоровя дітей не отримував, проте 14.09.2016 р. приводив на профілактичне щеплення сина ОСОБА_10. Натомість позивачка неодноразово зверталась за медичною допомогою, проходила необхідні обстеження і лікування, попередні профілактична щеплення та ін.. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що в кінці травня 2016 року позивачка ОСОБА_1 покинула сімю, дочка ОСОБА_9 проживає з ним, а сина ОСОБА_10 остання забрала до себе в червні 2017 року, так як він значно молодший доньки, і не чинив спротиву матері, коли та його забрала та залишила проживати разом із собою. ОСОБА_12, зі слів відповідача, проживає із ним та його батьками, ходить до школи, успішно навчається, однак має психологічні переживання, що її заберуть і переведуть в іншу школу, чого вона не хоче і виявляє бажання жити тільки з ним, батьком, оскільки місце проживання мами для неї чуже. Окрім того, відповідач зазначив, що утримував і надалі утримує дітей, оскільки офіційно працює і має дохід, телефонує до сина, який проживає з матірю, проте остання часто негативно впливає на дитину і формує в нього небажання розмовляти з батьком, настроює сина проти нього. Додав, що не має ніяких заперечень щодо того щоб позивачка брала участь у вихованні дочки і не заперечує проти встановлення графіку побачень, але у звязку з тим, що ОСОБА_12 висловила бажання жити лише з татом, заперечує проти задоволення позову позивачки. Щодо застосування насильства до позивачки пояснив, що такого не було, що це є вигадкою позивачки з метою вигородити себе, адже подружня зрада стала причиною розпаду їхньої сімї. Відповідач також зазначив, що причиною звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей стало рішення суду про стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки, як встановлено судом при розгляді справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, діти проживають з відповідачем, а мати не брала участі у матеріальному утриманні дітей. Разом з тим, щодо своєї трудової діяльності пояснив, що тривалий час працював директором народного дому, його діяльність була повязана зі сферою культури, оскільки має музичну освіту. Звільнення з цієї роботи пояснив малим заробітком, на що власне і покликається відповідачка, та змушений для того, щоб належно забезпечувати свою сімю, їздити періодично у відрядження, оплата яких гідно оплачується. Просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, допитана в якості свідка, позовні вимоги заперечила просила суд в задоволенні позову відмовити та взяти до уваги думку дитини ОСОБА_12, яка категорично проти визначення її місця проживання з мамою, а має бажання проживати разом з батьком, зазначила, що вона з чоловіком - дідом дітей, допомагає батькові у їх вихованні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 проти позову заперечив з наведених відповідачем підстав та просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов заперечив з тих підстав, що права батьків у вихованні та утриманні дітей є рівними, батько, а в даній ситуації, коли дитина проявляє бажання жити з ним, має таке ж передбачене законом право щоб з ним проживали діти, як і мама, зокрема, у випадку, коли він може надати їм усе необхідне для повноцінного розвитку, що зокрема передбачено рішеннями Європейського Суду з Прав Людини.

В судовому засіданні ОСОБА_13 повністю підтримав позицію свого довірителя, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування Пустомитівської РДА, ОСОБА_5, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що першочерговим при вирішенні даного спору є думка дітей, зокрема дочки ОСОБА_9, яка хоче жити з батьком, а також вказав, що з огляду на гармонійний розвиток дітей рекомендовано не розлучати дітей та визначати їм різне місце проживання, оскільки це вкрай негативно вплине на психологічний стан дітей, оскільки вони мають дуже тісний психологічний звязок.

Представник органу опіки і піклування Самбірської РДА в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, пояснення відповідача, допитаного в якості свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_11 України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року № 2558-III, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини в цій сфері.

Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сімї та жінок», схваленої Постановою Верховної ОСОБА_11 України № 475-ХFV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визначає пріоритетність інтересів малолітньої дитини і матері в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сімї і жінок.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур , що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 3 СК України сімя є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли вони спільно не проживають.

Відповідно до ст. 160 ч.2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За приписами ст. 161 СК України, якщо мати, батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішувати орган опіки та піклування або суд.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами ч. 1, 2 ст. 171 СК України зазначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Як розяснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким з батьків вона бажає проживати.

З приводу вище зазначеного наголошує Конвенція з прав дитини.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2006 року, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №279016, виданого повторно Самбірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану 26.08.2016 року.

30.01.2007 року у сторін народилась донька ОСОБА_7, що стверджується копію свідоцтва про народження Серія 1-СГ № 099096 від 15.02.2007 року.

04.07.2009 року у сторін народився син ОСОБА_8, що вбачається із копії свідоцтва про народження Серія 1-СГ № 201856 від 20.09.2009 року.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2017 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Я розірвано.

Згідно із копії довідки Луківського навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад» від 18.11.2016 року №05-04/245 вбачається, що ОСОБА_7, 30.01.2007 ороку народження дійсно навчається у 4 класі даного навчального закладу, на час видачі вказаної довідки.

Згідно із копії довідки Луківського навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад» від 18.11.2016 року №05-04/244 вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчається у 2 класі даного навчального закладу, на час видачі вказаної довідки.

Разом з тим, з копії довідок № 353, 354 від 25.11.2016 року Зимноводівськокої загальноосвітньої школи № 1 I-III ступенів, вбачається, що ОСОБА_7 дійсно буде навчатися у четвертому класі, а ОСОБА_8 у другому класі Зимноводівськокої загальноосвітньої школи № 1 I-III ступенів.

З копії довідки, виданої Рудківською дитячою музичною школою від 05.12.2016 року № 34 вбачається, що ОСОБА_7 з 01.09.2014 року навчається по класу фортепіано. Зі слів класного керівника ОСОБА_14 всі заходи, в яких бере участь ОСОБА_7 відвідуються мамою ОСОБА_1, а також оплата за навчання з 01.09.2014 року по 01.12.2016 року проводилася також ОСОБА_1

В матеріалах справи наявна характеристика ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.11.2016 року Луківського навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад», яка характеризує дитину виключно із позитивної сторони.

З копії відповіді головного лікаря комунального закладу амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Луки від 02.12.2016 року №197 ОСОБА_15, вбачається, що ОСОБА_6 з приводу здоровя неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за медичною допомогою не звертався, довідки про стан здоровя дітей не отримував, проте 14.09.2016 року приводив сина ОСОБА_10 на профілактичне щеплення (АДП-м). ОСОБА_1 мати дітей, неодноразово зверталася за медичною допомогою, проходила необхідні обстеження і лікування, попередні профілактичні щеплення, виконувала рекомендації лікаря.

Згідно довідок виданих комунальним закладом Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Луки від 02.03.2017 року №12 ОСОБА_15 та 07.08.2017 року № 37, вбачається що з червня 2016 року діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходяться під опікою батька ОСОБА_7 З, який періодично звертається за медичною допомогою для своїх дітей.

З копії довідки виданої виконкомом Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.11.2016 року №3272 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є власником будинку за адресою: с. Загіря, вул. Шевченка, буд 106, Самбірського району Львівської області.

З копії довідки № 1 виданої директором ТзОВ «Ю.Н.С» від 11.01.2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді кухаря з 11.01.2017 року в ТзОВ «Ю.Н.С».

Згідно копії відповіді слідчого Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 вбачається, що 25.10.2016 внесено відомості до ЄРДР за №0001363 попередня правова кваліфікація за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.10.2016 року по факту побиття 20.10.2016 року її чоловіком ОСОБА_6, зареєстрованої в ЄО Самбірського ВП ГУНП у Львівській області за №7007.

З копії акту обстеження умов проживання представниками Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА від 11.01.2017 року буд. 37, по вул. Суховільська, с. Зимна вода, Пустомитівського району Львівської області, з метою подання позовної заяви про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, вбачається, що за вказано адресою проживають і мають постійне місце проживання ОСОБА_17 голова двору, ОСОБА_18 син, ОСОБА_1 співмешканка сина. Створено задовільні умови для навчання, виховання, проживання та розвитку дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_8. Особи що проживають за вказаною адресою зарекомендували себе з позитивної сторони, стосунки між ними добрі, є взаєморозуміння та повага один до одного. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 В . не заперечують, щоб діти ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали разом із ними у вказаному будинку.

З копії довідки про склад сімї від 10.11.2016 року виданої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 Луківською сільською радою №3259 вбачається, що за адресою с. Загіря, вул. Тиха, № 5 до складу сімї (зареєстрованих) входять ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_9 батько, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 мати, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11 дочка, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_12 син, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_13 дружина зареєстрована, але не проживає. Загальна площа будинку 125,5 м. кв., житлова площа 67,6 м. кв.

Згідно висновку акта обстеження умов проживання сімї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Загіря, Самбірського району львівської області від 07.08.2017 року: діти ОСОБА_6 проживають разом із батьком в будинку батьків за адресою: с. Загіря, вул.. тиха, буд. 5, Самбірського району Львівської області. Діти забезпечені всім необхідним і отримують належний догляд , в будинку є всі необхідні умови для проживання і розвитку дітей. На час обстеження виявлено: діти забезпечені одягом і взуттям, кожній дитині відведено окрему кімнату, в будинок підведено воду, є ванна кімната, дітям дідусь і бабуся придбали компютер, телевізор, в будинку зроблено сучасний ремонт, на час відсутності батька за дітьми здійснюють догляд дідусь і бабуся, які ніде не працюють, а допомагають сину виховувати дітей, утримуючи підсобне господарство забезпечують дітей екологічно чистими продуктами. На час обстеження в будинку перебувала дочка, а сина забрала без дозволу мати.

З копії довідки про доходи № 1 ОСОБА_1 від 10.07.2017 року вбачається, що загальна сума її доходу за період з 11.01.2017 по 30.06.2017 року за винятком аліментів становить 18457,50 грн.

Згідно із довідки, виданої ТзОВ «НАДРА» м. Нижньовартовськ, Російської Федерації від 22.08.2017 року № 10, копія і офіційний переклад якої наявний в матеріалах справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно працює в організації Товариство з обмеженою відповідальністю «НАДРА» на посаді Помічник бурильника КРС 4 розряду з 29 червня 2017 р. по теперішній час.

Згідно характеристики ОСОБА_6 з місця праці в ТзОВ «НАДРА» м. Нижньовартовськ, Російської Федерації від 01.09.2017 року № 10, копія і офіційний переклад якої наявний в матеріалах справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 є співробітником ТзОВ «Надра» і працює за професією помічником бурильника КРС 4 розряду з 29 червня 2017 року по теперішній час. За час роботи в ТзОВ «Надра» ОСОБА_6 зарекомендував себе як висококваліфікований працівник, фахівець своєї справи, користується повагою у колективі фірми, колеги вважають його справжнім товаришем, він дуже чуйний і доброзичливий, керівництво цінує його як хорошого співробітника. ОСОБА_6 чудово знаходить спільну мову з працівниками нашої організації. Всі помічають його ввічливість і любязність. Працьовитість і висока працездатність теж є характерними рисами ОСОБА_6.

Окрім того, факт працевлаштування відповідача ОСОБА_6 стверджується наявними в матеріал справи копіями та офіційними перекладами патенту виданого на імя ОСОБА_6, Серія РМ №0255869 від 23.06.2017 року, міграційної карти ОСОБА_6Серія 1516 №0188204, трудового договору №1740 від 29.06.2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах позивача ОСОБА_1, на підставі виконавчого листа№452/2759/16-ц від 24.04.2017 року на виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживають із батьком ОСОБА_6, загальна сума заборгованості станом на 01.07.2017 року становить 7425,03.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Самбірської РДА Львівської області від 01.12.2017 року №02-30-4219/1-14 комісія вивчивши всі представлені матеріали, виходячи з інтересів малолітніх дітей та враховуючи думку дитини, вважає за доцільне проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 як з матірю, ОСОБА_1, так і з батьком, ОСОБА_6.

Суд вважає, що мати в супереч інтересам двох своїх дітей, з власних міркувань забрала сина ОСОБА_10, розділивши дітей на шкоду їх інтересам, оскільки сам факт розлучення рідних брата і сестру є психотравмуючим фактором.

Суд, керуючись принципом рівності прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст..141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, повинен давати оцінку насамперед обєктивним обставинам життя, які б свідчили про те, хто саме з батьків може створити кращі умови життя дитини.

Одноразове відвідування лікаря, повязаного із проведенням щеплення дітей, на відміну від матері, яка це здійснювала регулярно, не може слугувати підставою для того, щоб прийти до висновку про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обовязків, на що в судовому засіданні покликався представник позивача.

Покликання позивача на те, що в період роздільного проживання з нею донька не відвідує музичну школу, що свідчить про неналежне надання стороною відповідача умов для її гармонійного розвитку, спростовано показами класного керівника, яка зазначила, що ОСОБА_7 не бажає відвідувати музичну школу з власної волі, оскільки втратила до цього інтерес.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні в якості свідка класний керівник ОСОБА_7, ОСОБА_20, пояснила, що у звязку із погіршенням відносин між батьками у сімї ОСОБА_7 дитина стала більш нервовою, часто має перепади настрою, хоча є здібною та добре навчається. Не раз ОСОБА_7 вказувала, що мама забрала від них її брата ОСОБА_8, а вона за ним скучає, і хоче щоб вони жили разом із татом, зі слів ОСОБА_7, мама пішла від неї, чим дитина психологічно травмована, що відображається на загальному її емоційному стані. Дитина травмована. У навчанні дитини ОСОБА_7 успіхи у звязку із тим що вона проживає без мами не погіршилися, єдине, у звязку із небажанням самої ОСОБА_7, остання припинила відвідувати уроки в музичній школі. Щодо відповідача ОСОБА_6 вказала, що відносини у них ніякі, проте знає його ще зі шкільних років. До червня 2016 року ОСОБА_8 навчався у їхній школі також, допоки мати не забрала його до себе у с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, пояснень відповідача його представників та свідків, малолітня ОСОБА_7 з народження проживає з батьком у його будинку, його батьками бабою та дідом дитини, який нею опікується, доглядає, матеріально утримує. Дитина висловила свою згоду та виключне бажання на проживання з батьком, що стверджується висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 комісії Самбірської РДА Львівської області від 01.12.2017 року №02-30-4219/1-14

У матеріалах справи відсутні докази, надані позивачкою ОСОБА_1 про те, що вона зверталася в орган опіки та піклування про визначення їй днів та годин для зустрічей із дочкою та участі у її вихованні, відсутні докази щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини.

Суд критично оцінює покликання позивача та його представника на застосування насильства ОСОБА_6 до ОСОБА_1, оскільки вказані твердження не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а наявна відповідь слідчого про реєстрацію заяви не є підставою вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд бере до уваги рекомендації міжнародного та національного законодавства щодо гармонійного розвитку та росту дітей в умовах їх спільно проживання, оскільки найчастіше діти прив'язані один до одного, створюючи одну сім'ю.

Позивачка ж ОСОБА_1 не зважаючи на небажання їхньої дитини ОСОБА_7 проживати з мамою наполягає на визначенні проживання саме з нею, проте суд звертає в даному випадку увагу на те, що у відповідності до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року та п.18 постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року поняття розлучення дитини та матері не є тотожним поняттю визначення різних місць проживання матері та дитини, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою про дитину та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини, за рішенням органу опіки та піклування чи судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

ЄСПЛ у рішенні у справі «М. Є. проти України» наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд бере до уваги те, що дитина ОСОБА_7 від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї, а відтак приходить до висновку, що батьки відповідача відігравали значну роль у житті дітей, зокрема і дочки сторін, яка надалі проживає разом із батьком, бабою та дідом, а тому суд враховує позицію, що відокремлення дитини від бабусі й дідуся може суперечити інтересам дитини, яка має бажання проживати із батьком, а отже із бабою та дідом, які проживають разом, що відповідно узгоджується із позицією відображеною у попередніх рішеннях, зокрема у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.

Крім того, суд керується ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeid v. Germamy») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція).

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Судом у ході розгляду справи прийнято рішення про недоцільність заслуховування дітей, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки це може призвести до порушення їхнього психо-емоційного стану та спричинити виникнення негативних наслідків психологічного характеру, зважаючи на вік дітей та висловлену позицію дитини ОСОБА_7, під час комісійного дослідження та надання висновку органом опіки та піклування.

Судом із пояснень сторін у справі, свідків, та письмових доказів встановлено, що сторони у справі згідно їх стану здоровя, моральних засад, та відповідальності перед дитиною, здатні в повній мірі піклуватися про своїх дітей, виховувати їх, піклуватися про них, забезпечувати її всім необхідним. Сторони у справі не перебувають на обліку у лікарів психіатрів, та наркологів, недієздатними або обмежено дієздатними у встановленому судом порядку не визнані, мають стійкі соціальні звязки, доказів або обставин, які свідчили про неможливість батьками виховувати свої дітей суду не надано. Протиправних дій або бездіяльності по відношенню до дітей, з боку сторін у справі судом не встановлено.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1, 6 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище наведене, беручи до уваги найкращі інтереси дітей, те що визначення їх місця проживання має відбуватися в їхніх інтересах, а не в інтересах однієї із сторін спору, та те, що на обох батьків покладено обовязок по утримання дітей, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.51 Конституції України, Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) «Про права дитини», Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, схваленої Постановою Верховної ОСОБА_15 України №475-XFV від 05.03.1999 року, ст.4 Конвенції «Про контакт з дітьми», яка ратифікована Україною 20.09.2006 р., ст. 11, 15 Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), ст. ст. 3, 7, 14, 15, 160, 161, 171, 180-184 Сімейного Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Самбірської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.02.2018 року.

СуддяОСОБА_21