Єдиний унікальний номер: 223/583/17
Провадження номер: 2/223/27/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вугледара, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, Вугледарська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона мешкає у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1, в яку вона разом з чоловіком та дітьми вселились на підставі ордеру №3615 серія 077. На теперішній час ОСОБА_1 є основним наймачем зазначеної квартири і окрім неї в квартирі зареєстровані відповідачі, які фактично не мешкаю у спірному житловому приміщенні з 2011 року, а тому втратили право користування даним житловим приміщенням. Реєстрація місця проживання відповідачів в їх квартирі позначається на розміру рахунків комунальних послуг, які оплачує позивачка, а відповідачі в свою чергу не надають жодної допомоги на утримання даного житла. Тому, позивачка просить суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 04.12.2017 року усною ухвалою суду залучено до участі у розгляді даної цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Вугледарську міську раду.

Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував проти їх задоволення. Зазначив, що дійсно не проживає у спірній квартирі більше року. Пояснив, що не має можливості потрапити до спірного житлового приміщення, оскільки позивачкою були замінені замки на вхідних дверях, однак жодного доказу на підтвердження даного факту суду надано не було.

Відповідачка ОСОБА_5, яка в свою чергу також є законним представником неповнолітніх відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в судовому засіданні вимогу позову не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що більше року не проживає у спірній квартирі.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні 04.12.2017 року заперечувала проти задоволення вимог позову, оскільки неповнолітні діти не можуть бути позбавленні житла та права на нього. В наступні судові засідання представник Органу опіки та піклування не зявилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надали до суду письмову заяву, якою просили справу розглядати за відсутності представника третьої особи.

Представник третьої особи Вугледарської міської ради в судове засідання не зявився, про місце дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надали до суду письмове клопотання, яким просили справу розглядати за відсутності їх представника.

Суд, приймаючи до уваги пояснення сторін, вивчивши докази, надані сторонами як на підтвердження своїх доводів, так і заперечень, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ордеру №3615 серії 077 від 11 серпня 1982 року ОСОБА_9В, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 надано право на зайняття квартири №29 у будинку №30 розташованому по вулиці Шахтарській міста Вугледара Донецької області (а.с. 5).

Згідно свідоцтв про народження серії 1-АМ №208697 від 24 грудня 2003 року та серії 1-НО №044723 від 29 листопада 2005 року відповідачка ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48, 49).

Згідно довідки №165 від 22.08.2017 року, виданої ОСББ «Гармонія-Вугледар», позивачка є основним наймачем та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та має склад сімї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11 (а.с. 6).

Відповідно до акту №166 від 23.08.2018 року, виданого ОСББ «Гармонія-Вугледар», у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, але не проживають з 2011 року. Перешкоди для проживання відсутні (а.с. 7).

Згідно акту обстеження умов проживання від 21.12.2017 року, виданого Службою у справах дітей Вугледарської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не зареєстровані, однак фактично проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 39).

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.

Частина 3 статті 71 Житлового кодексу України визначає підстави за якими жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_5, будучи членами сімї позивачки, без поважних причин не проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2., понад шість місяців, що підтверджується актом про не проживання №166 від 23.08.2018 року, виданого ОСББ «Гармонія-Вугледар», не оспорювалось відповідачами в судовому засіданні та, у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Окрім того, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 добровільно вибули з вищезазначеної квартири до інших місць проживання, перешкоди для проживання у спірній квартирі відсутні, підстав для продовження пропущеного строку судом встановлено не було, а тому суд вважає доцільним визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Вирішуючи питання, щодо визнання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Згідно статей 3, 4, 16 Конвенції про права дитини дитина повинна мати право на житло, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на недоторканність житла. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, однак суду не надано жодного доказу, який би підтверджував, що останні є зареєстрованими, мають будь-яке право користування або володіння даним житловим приміщенням.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суду не надано доказів належного забезпечення неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 іншим житло в якому вони б мали постійне зареєстроване місце проживання, відмінне від спірного житлового приміщення, яке б гарантувало останнім право на необхідний життєвий рівень, зважаючи, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на недоторканність житла, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, суд вважає необхідним та доцільним відмовити в задоволенні вимог позову щодо визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України, п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 12, 13, 76, 77, 247, 258, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_12