Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 286/1373/15-ц

провадження № 61-1434 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3
відповідач -публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,
представник відповідача-Гринь Костянтин Андрійович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Житомирської області у складі суддів: Коломієць О. С., Жигановської О. С., Якухно О. М. від 16 лютого 2016 року.

Встановив:

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості по депозитному договору, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 03 березня 2014рокуміж сторонами укладено депозитний договір №SAMDNWFD300 (стандарт на 12 місяців). При відкритті депозитного рахунку вклад складав 5389,10 доларів США, капіталізація відсотків по депозиту станом на 04 січня 2015 року склала 5865,67 доларівСША. Бажаючи закрити депозитний рахунок та зняти всю суму з відсотками, позивач 04 березня 2015 рокузвернулась до банку з відповідною заявою, на яку 18березня 2015 рокуотримала письмову відповідь про те, що дію депозитного договору автоматично продовжено з 06 березня 2015року.

28березня 2015 року банк виплатив позивачу кошти в гривневому еквіваленті в сумі 124 962грн по курсу - 21грн за 1 долар США. Оскільки на момент виплати офіційний курс НБУ складав 23 грн 50 коп. за 1 долар США, сума виплачених коштів мала складати 137 843грн.

Таким чином, просила суд стягнути з відповідача невиплачену заборгованість по депозитному договору в розмірі 12 881грн, 3 % річних від простроченої суми - 4 135 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 40000 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач провів виплату позивачу її депозиту відповідно до постанови Національного банку України, яка є обов'язковою для виконання, за курсом купівлі іноземної валюти встановленому в ПАТ КБ «ПриватБанк». А тому, враховуючи правильність здійснення відповідачем виплати по курсу купівлі іноземної валюти в ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги позивача про стягнення заборгованості по депозитному договору в сумі 12 881 грн та трьох процентів річних в сумі 4 135 грн (як похідної вимоги) є безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки, суд першої інстанції вважав недоведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості, тому і вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основних вимог.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року в частині стягнення заборгованості по депозитному договору, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнутоз ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість по депозитному договору в розмірі 12 881 грн; у задоволенні позову про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошовогозобов'язання відмовлено; в решті рішення суду залишенобез змін; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що офіційний курс Національного банку України станом на 28 березня 2015 року (день виплати депозиту позивачу) становив 23 грн 51 коп. за 1 долар США, а положеннями частини 2 статті 533 ЦК України визначено, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині виплати трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання суд апеляційної інстанції керувався положеннями постанови Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютних ринках України», яка обмежувала видачу готівки в іноземній валюті.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що апеляційним судом не застосовано норми права, які підлягали застосування у зазначених правовідносинах, а саме підпункт 7 пункту 6 постанови Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютних ринках України».

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

12 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень статті1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Договір відповідно до статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до положень статей 55, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Національний банкУкраїни видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною1 статті 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із підпунктом 7 пункту 6 постанови Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про регулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, крім вкладів, залучених з видачею іменних ощадних (депозитних) сертифікатів зі строком їх обігу не менше шести місяців, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

В той же час, частиною 2 статті 533 ЦК України визначено, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційний курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.

Підпунктами 5, 10 пункту 6 постанови Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про регулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України» визначено, що банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта; уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Установлено, що станом на 28 березня 2015 року (день виплати депозиту позивачу) офіційний курс долара становив 23 грн 51 коп. за 1 долар США.

ОСОБА_3 погодилася отримати повернення вкладу в національній валюті.

ПАТ КБ «ПриватБанк» провів розрахунок із позивачем, виходячи із курсу долара у розмірі 21 грн за 1 долар США, тобто за своїм власним курсом валют, а не офіційним, визначеним Національним банком України.

Таким чином, керуючись положеннями частини 2 статті 533 ЦК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення курсової різниці у розмірі 12 881 грн.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, суд апеляційної інстанції керувався положеннями постанови Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про регулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», яка обмежувала видачу готівкових коштів в межах до 15 000 грн на добу, а оскільки позивач не погоджувалася на повернення депозиту у такій формі, тому банком не порушено строки виконання грошового зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки спірним договором, укладеним між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосував норми статей 192, 524, 533, 611, 629 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року,

залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик