Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 750/11983/15-ц

провадження № 61-2849 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Глобус»;

представник відповідача - ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Глобус» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року у складі судді Литвиненко І. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Вінгаль В. М., Острянського В. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Глобус» про стягнення відсотків за користування вкладом, трьох відсотків річних та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Глобус» (далі - ПАТ КБ «Глобус») було укладено депозитний договір з додатковими договорами до нього, за умовами якого їй відкрито депозитний рахунок на вклад у розмірі 185 тис. грн з процентною ставкою 23 % річних терміном до 27 листопада 2014 року. На її вимоги від 27 листопада 2014 року, 5 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року про видачу суми вкладу через касу банку або перерахування суми вкладу на розрахунковий рахунок третій особі банк всю суму депозитного вкладу не повернув, платіжні доручення не виконав, а став його виплачувати частинами через банкомат. Вважала, що оскільки відповідачем порушено термін повернення депозиту, її доручення про переказ коштів не виконані, то банк повинен відшкодувати їй проценти за користування вкладом понад строки, встановлені в договорі, а також 3 % річних та пеню.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 8 898 грн 06 коп., з яких: проценти за користування вкладом за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 2 846 грн 31 коп.; 3 % річних у розмірі 371 грн 75 коп.; пеню за період з 6 грудня 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 5 680 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Глобус» на користь ОСОБА_3 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 371 грн 75 коп., пеню в розмірі 5 680 грн, а всього 6 051 грн 75 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повернув суму вкладу на поточний рахунок позивача та нарахував відсотки відповідно до умов договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки, що передбачено умовами договору, проте розпорядження видати або перерахувати її кошти з рахунка у строк не виконав, тому підлягають стягненню з банку три відсотки річних за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року та пеня за невиконання доручення клієнта на переказ грошових коштів за період з 6 грудня 2014 року по 29 грудня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Глобус» відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року та пені, виходячи з положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (пункти 22.4., 22.7. статті 22 та пункт 32.2. статті 32 вказаного Закону) є обґрунтованими у зв'язку з невиконанням банком платіжних доручень позивачки від 5 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року. При цьому апеляційний суд зазначив, що позивач не надала доказів подання заяви про виплату їй коштів за три банківські дні до закінчення строку дії депозитного договору, тому відповідачем правомірно було перераховано кошти на її поточний рахунок та нараховані відсотки відповідно до умов договору банківського рахунку.

У травні 2016 року ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Глобус» подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 просила вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; ПАТ КБ «Глобус» просило вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що, стягнувши 3 % річних за неправомірне користування коштами вкладу та пеню, але відмовивши у стягненні процентів за користування вкладом, суди, на її думку, дійшли до суперечливих висновків, оскільки правовими підставами нарахування цих обох виплат є неправомірне користування коштами (статті 1061, 625 ЦК України). Також зазначала, що в її примірнику депозитного договору не зазначений номер рахунку поточного (карткового), на який здійснюється повернення суми вкладу, тому, на її думку, банк не мав права перераховувати кошти на поточний (картковий) рахунок, який не передбачений умовами депозитного договору, відтак банк не виконав неналежним чином умови договору і вона не отримала кошти за своєю заявою від 27 листопада 2014 року, а також не виконав її доручень про переказ коштів від 5 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Глобус» мотивована тим, що банківський вклад було повернуто ОСОБА_3 27 листопада 2014 року (в день закінчення розміщення вкладу) у повному обсязі на її поточний рахунок. Умовами договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки визначено, що кошти на рахунку використовуються тільки для здійснення операцій та розрахунків за допомогою платіжної картки, а перерахування коштів на підставі платіжних доручень вказаним договором не передбачено (пунктом 2.5.2).

Згідно з пунктом 3.1.12 договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної карткибанк має право самостійно встановлювати/змінювати ліміти, перелічені в пункті 2.1.14 цього договору, повідомляючи клієнта про їх розміри/кількість спроб в усній формі, на дошках об'яв або на офіційному сайті банку. Банк на свій розсуд вправі змінювати або не змінювати ліміти, перелічені в пункті 2.1.14 цього договору, за зверненнями клієнта та/або держателя відповідно до пунктів 3.2.9. та 3.2.10 цього договору.

Крім того, банк заначив, що за період з 27 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зняли з поточного (карткового) рахунку ОСОБА_3 суму в розмірі 188 084 грн 53 коп., відтак суди безпідставно задовольнили вимоги позивача про стягнення пені та 3 % річних, оскільки банк прострочення виконання зобов'язань за депозитним договором та за договором на відкриття поточного рахунку таобслуговування платіжної картки не допускав.

У червні 2016 року ОСОБА_3 подала до суду відзив на касаційну скаргу ПАТ КБ «Глобус», в якому зазначила, що банк був зобов'язаний за її неодноразовими письмовими розпорядження видати грошові кошти з її поточного рахунку, проте банк обмежив гарантоване частиною другою статті 1066 ЦК України право безперешкодного розпорядження (отримання) коштами карткового рахунку, на який було переведено депозитний вклад, встановивши обмеження на зняття готівки з платіжної картки в розмірі 2 тис. грн на добу. Банк ігнорував і не відповідав на її неодноразові звернення з підвищення ліміту по картці з метою отримання депозитного вкладу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Глобус» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 - залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Судом установлено, що 27 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Глобус» укладено договір банківського вкладу (депозиту) з додатковими договорами до нього, на розміщення вкладу в розмірі 185 тис. грн терміном до 27 листопада 2014 року зі сплатою при його поверненні 23 % річних.

27 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Глобус» укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки (для фізичних осіб).

27 листопада 2014 року на вказаний рахунок банком було перераховано грошові кошти в розмірі 185 тис. грн та встановлено ліміт на їх виплату в розмірі 2 тис. грн на добу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії - 610 календарних днів, з 27 березня 2013 року до 27 листопада 2014 року, то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу - 27 листопада 2014 року, закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

У пункті 3.3. договору банківського вкладу (депозиту) передбачено, що вклад виплачується вкладнику по закінченні строку розміщення вкладу, зазначеного у пункті 1.4. даного договору, шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок або шляхом видачі готівки з каси банку за умови подання вкладником відповідної заяви не пізніше ніж за три банківські дні до дати закінчення строку зберігання коштів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 за три банківські дні до закінчення строку зберігання коштів не зверталась до ПАТ «КБ «Глобус» із заявою про виплату вкладу шляхом видачі готівки з каси банку, у зв'язку з чим банк 27 листопада 2014 року виплатив вклад шляхом безготівкового перерахування на її поточний (картковий) рахунок, виконавши свої зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту), який згідно з пунктом 6.1. договору припинив свою дію після перерахування грошових коштів з депозитного на поточний (картковий) рахунок позивача.

Відмовляючи у позовних вимогах про стягнення з банку на користь вкладника процентів, установлених договором банківського вкладу, суди правильно застосували вищезазначені положення норм матеріального права та дійшли вірного висновку про те, що правовідносини сторін, які виникли з договору банківського вкладу, припинилися після фактичного повернення цього вкладу і банком було правомірно нараховані відсотки відповідно до умов договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки.

Разом з тим, суди дійшли суперечливого висновку про стягнення з банку на користь позивачки 3 % річних та пені після 27 листопада 2014 року і не врахували таке.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, 27 листопада 2014 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка; за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором. При цьому договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, від 11 травня 2016 року № 6-338цс16.

Згідно з пунктом 3.3.1. Тарифів на послуги розділу 8 договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки, що надаються держателям платіжної картки ПАТ «КБ «Глобус», на залишок коштів на поточному (картковому) рахунку нараховуються проценти за ставкою 1 % річних.

Судом встановлено, що 5 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року ОСОБА_3 зверталася до ПАТ КБ «Глобус» із заявами про підвищення банківського ліміту на її картковому рахунку та про виплату грошових коштів із каси банку.

Пунктом 2.5.2. договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки передбачено, що кошти на рахунку використовуються тільки для здійснення операцій та розрахунків за допомогою платіжної картки.

Згідно з пунктом 3.1.12 договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки банк має право самостійно встановлювати/змінювати ліміти, перелічені в пункті 2.1.14 цього договору, повідомляючи клієнта про їх розміри/кількість спроб в усній формі, на дошках об'яв або на офіційному сайті банку. Банк на свій розсуд вправі змінювати або не змінювати ліміти, перелічені в пункті 2.1.14 цього договору, за зверненнями клієнта та/або держателя у відповідності до пунктів 3.2.9. та 3.2.10 цього договору.

Отже, договором на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки не передбачено перерахування грошових коштів згідно з платіжним дорученням, тому у ПАТ «КБ «Глобус» були відсутні підстави для виконання наданих позивачем платіжних доручень від 5 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року.

Крім того, у матеріалах справи наявна виписка з поточного рахунку ОСОБА_3, згідно з якою за період з 27 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зняли з поточного (карткового) рахунку ОСОБА_3 суму в розмірі 188 084 грн 53 коп. Такому доказу суди не дали належної правової оцінки.

Таким чином, суди дійшли передчасного висновку про застосування до даних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, не мотивуваши свій висновок правовими підставами для цього.

Так, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України 2004 року на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, доводів відповідача про належне виконання договору на відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки не перевірив та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303, 315 ЦПК України 2004 року на викладене також уваги не звернув і передчасно залишив вказане рішення суду першої інстанції без змін.

При новому розгляді суду слід врахувати вищенаведене, належним чином дослідити зібрані у справі докази.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що банк не мав права перераховувати кошти на поточний (картковий) рахунок, який не передбачений умовами депозитного договору, а тому банк не виконав неналежним чином умови договору, безпідставні та спростовуються вищевказаними доказами, оскільки банк у день закінчення договору банківського вкладу (27 листопада 2014 року) перерахував кошти вкладу на її поточний рахунок згідно з вимогами п. 3.3 договору банківського вкладу.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Глобус» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк