Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 638/11526/15-ц

провадження № 61-3040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року у складі судді Штих Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Зазулинської Т. П., Кругової С. С., Міненкової Н. О.

встановив:

02 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 638/11526/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 638/11526/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа - ОСОБА_4, про визнання правовідносин за договором поруки припиненими, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 861/27/39-18/8-38, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 65 358 доларів США зі сплатою 12,25 % річних строком до 05 березня 2033 року. Повернення кредитних коштів було забезпечено договором поруки від 06 березня 2008 року № 861/39-19/8-49, укладеним між позивачкою, АКБ СР «Укрсоцбанк» та позичальником.

Умовами кредитного договору передбачене виконання зобов'язання частинами щомісячно. Крім того, у цьому договорі сторони дійшли згоди, що у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником більш ніж тридцяти календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування ним вважається таким, що сплив.

Остання оплата за кредитом ОСОБА_4 була здійснена 10 лютого 2009 року, а по відсоткам - 13 травня 2010 року.

Договором поруки визначено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Ураховуючи те, що банк протягом шести місяців з дня настання зміненого строку виконання кредитного зобов'язання не пред'явив до неї вимогу, як до поручителя, позивачка просила визнати поруку припиненою.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненими правовідносини поруки ОСОБА_3 за договором поруки від 06 березня 2008 року № 861/39-19/8-49, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання (чергового платежу) за кредитним договором не пред'явив до поручителя вимоги, то відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порука припиняється.

14 червня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність підстав для визнання поруки припиненою у зв'язку з тим, що банк звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов'язання поза межами строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦПК України.

У липні 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову. Зокрема, заявник посилається на те, що кредитним договором передбачено, що кінцевим терміном погашення кредиту є 05 березня 2033 року. Тому, застосування судами попередніх інстанцій статті 559 ЦК України є безпідставним, оскільки порука припиняється з остаточним виконанням умов кредитного договору.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 06 березня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 861/27/39-18/8-38, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав у кредит 65 358 доларів США під 12,25 % річних. Пунктом 1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 217,86 доларів США щомісячно з кінцевим терміном погашення 05 березня 2033 року та правом дострокового погашення у випадках, передбачених договором.

Відповідно до пункту 4.4 цього договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.2-3.3.6, 3.3.10-3.3.12 та 3.3.15 цього договору, порушення ним умов договорів, визначених пунктом 1.3 цього договору протягом більш ніж тридцять днів, строк користування кредитом визнається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, оплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за цим договором 06 березня 2008 року між ним, банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. Згідно із пунктом 3.3.1. договору поруки банк зобов'язаний протягом семи робочих днів від дати невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання. Відповідно до пункту 5.1 цього договору всі повідомлення будуть вважаться зробленими належним чином, у випадку здійснення у письмовій формі та надіслання рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом за зазначеними адресами сторін або вручені особисто під розписку про отримання. Пунктом 5.2 договору поруки передбачено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором остання оплата за кредитом була здійснена позичальником 10 лютого 2009 року в сумі 7,08 доларів США, а по відсоткам - 13 травня 2010 року в сумі 37,73 доларів США.

02 липня 2015 року банк направив на адресу ОСОБА_3 вимогу щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, у якій зазначено, що розмір кредитної заборгованості станом на 17 червня 2015 року складає 2 565 113 грн 61 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статей 526, 559 ЦК України, з дотриманням норм процесуального права, виходив із того, що банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки останній платіж за кредитним договором був здійснений позичальником 10 лютого 2009 року, а вимога про виконання зобов'язання направлена поручителю 02 липня 2015 року, тобто через п'ять років від дня зміненого строку виконання основного зобов'язання.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Пунктом 4.4 кредитного договору встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж тридцяти календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи.

За таких обставин сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, вірно застосувавши положення матеріального права, дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-2875цс15.

Посилання заявника про те, що кінцевий строк повернення кредитних коштів визначений 05 березня 2033 року, тому відсутні підстави для припинення поруки, є необґрунтованими з вищенаведених підстав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, оскільки судове рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України,

постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат