КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/850/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року місто Київ

справа № 752/8620/15-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року про заміну сторони, постановлену під головуванням судді Шкірай М.І., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» до ОСОБА_1, третя особа: спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», третя особа: спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про припинення договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року замінено позивача по вказаній справі з ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував на те, що як на підставу для заміни позивача суд першої інстанції посилався на ст.55 ЦПК України, відповідно до якої у разі заміни кредитора у зобов'язанні, а також у інших випадках заміни особи у правовідносинах, щодо яких виник спір суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу, однак у порушення цієї статті суд не з'ясував чи відбулась насправді заміна кредитора у правовідносинах.

Зазначав, що судом ніяким чином не враховано висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16, які стали, підставою для відмови задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал».

Посилався на те, що на теперішній час, відсутні будь-які судові процеси (судові рішення) щодо застосування наслідків нікчемності правочинів, а саме договорів відступлення права вимоги, що стосуються прав вимоги до спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі ТОВта ОСОБА_1 за кредитними договорами №041-11-11 та №043-11-11, а отже ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал» є поточним та законним кредитором за вказаними кредитними договорами.

Від ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал», в якому він проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал» підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» у судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа: спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі ТОВ у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2015 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором у розмірі 13546848,82 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 листопада 2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі ТОВ укладено кредитний договір №041-11-11, з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 31 липня 2012 року, 32 від 25 грудня 2012 року №3 від 25 квітня 2013 року №4 від 03 вересня 2013 року, №5 від 25 грудня 2013 року, №6 від 25 березня 2014 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 895000 доларів США, зі сплатою 15% річних, строком до 25 грудня 2012 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 29 листопада 2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №041-11-11/5, за яким останній поручився відповідати за повне та своєчасне виконання спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі ТОВ його боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором.

ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» зазначав, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши спільному українсько-німецькому підприємству «Марком» у формі ТОВкредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з ОСОБА_1, як поручителя заборгованість за кредитним договором.

24 липня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ капітал» укладений договір відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за кредитним договором №041-11-11 та договором поруки №041-11-11/5 від 29 листопада 2011 року.

На підставі вказаного договору з урахуванням вимог ч.1 ст.37 ЦПК України у редакції 2004 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2018 року замінено позивача по даній справі ПАТ«Банк Петрокоммерц-України» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал».

17 березня 2016 року Правління Національного банку України ухвалило постанову №169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних».

На виконання цієї постанови виконавча дирекція Фонду цього ж дня прийняла рішення №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації і призначено Гулея О. І. уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Банку.

15 квітня 2016 року Гулей О. І. на підставі пунктів 2, 3, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» видав наказ №60 про визнання нікчемними правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, та доручив директору департаменту запровадження тимчасової адміністрації Фонду вжити необхідних заходів для застосування наслідків нікчемності правочинів.

У подальшому, 17 травня 2016 року Уповноваженою особою Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» Гулей О.І. надіслано керівнику Спільного українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі ТОВ повідомлення №01.01-06/962 про нікчемність договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №041-11-11 та №043-11-11 від 29 листопада 2011 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі №710/12294/16 від 17 серпня 2016 року визнано недійсним односторонній правочин ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна», оформлений наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна» Гулеєм О.І. №60 від 15 квітня 2016 року щодо визнання нікчемними договорів, в тому числі і вищевказаного договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та Вищого господарського суду України від 20 лютого 2017 року вказане рішення Господарського суду міста Києва від 17серпня 2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 11 квітня 2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 17 серпня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та постанову Вищого господарського суду України від 20 лютого 2017 року у справі № 910/12294/16 скасовано.

Ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» про визнання недійсними одностороннього правочину, наказу та визнання відсутнім права відмовлено повністю.

Задовольняючи заяву ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна» про заміну позивача у справі з ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» на ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна» суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на теперішній час договір укладений між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ капітал» про відступлення прав вимоги (договір цесії), відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за кредитними договорами №041-11-11 та №043-11-11 від 29листопада 2011 року є нікчемним правочином, а тому належним позивачем за первісним позовом є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Разом з тим, як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного суду від 11 квітня 2018 року наказ №60 від 15 квітня 2016 року уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Банку ГулейО. І. було видано на підставі даних внутрішньої перевірки, проведеної працівниками Банку. Накази уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання виключно працівниками Банку (пункт 2 частини четвертої статті 37 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб»), такі накази не можуть містити жодних приписів, адресованих третім особам, зокрема, контрагентам Банку. Таким чином, наказ №60 є документом, виданим уповноваженою особою Фонду, що діяв у якості органу управління Банку, і є внутрішнім документом Банку.

За результатами перевірки, визначеної ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону. Наказ Банку не є підставою для застосування таких наслідків, тому не може вважатись одностороннім правочином, адже він не є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків ані у Банку, ані у іншої сторони правочину, віднесеного наказом до нікчемних. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом Банку як суб'єкта господарювання, виданим керівником Банку в межах своїх повноважень.

Обов'язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону, а не наказу чи повідомлення банку.

Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема, контрагентів Банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Частиною другою статті 20 ГК України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено також визнання відсутності прав. Водночас, якщо сторона договору, укладеного з банком, не погоджується з правовою оцінкою банку такого правочину як нікчемного, банк вправі звернутися до суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Процесуальне право кожної особи на звернення до суду гарантоване законом, а його реалізація не може порушити прав позивача.

Щоб застосувати наслідки нікчемного правочину, Банк як сторона такого правочину повинен звернутися з відповідним позовом до суду. Вказане свідчить про відсутність у Фонду та його уповноваженої особи повноважень відносно контрагентів Банку у правочинах, віднесених у наказі, підписаному уповноваженою особою Фонду, до нікчемних.

Отже, накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема контрагентів Банку, тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», з урахуванням висновків викладених у вищевказаній постанові Верховного Суду, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал», ТОВ «Рубікон-ІІ», ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн», Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі ТОВ, ПрАТ «Завод алюмінієвих профілів» про визнання права вимоги, зокрема просив визнати за банком право вимоги за кредитним договором №041-11-11 від 29 листопада 2011 року, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі ТОВ та право вимоги за договором поруки №041-11-11/5 від 29 листопада 2011 року, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 серпня 2018 року позовну заяву ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» було повернуто позивачу.

Як зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2018 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 серпня 2018 року звернувся з апеляційною скаргою, яка на даний час залишена без руху відповідно до вимог ГПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал» пояснили, що будь-яких рішень щодо застосування наслідків нікчемності правочинів, а саме договорів відступлення права вимоги, що стосуються прав вимоги до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі ТОВ та ОСОБА_1 по кредитному договору №041-11-11 та договору поруки №041-11-11/5 від 29 листопада 2011 року не ухвалювалося.

Таким чином, на даний час немає юридичної визначеності, хто є кредитором за договорами №041-11-11 та №041-11-11/5 від 29 листопада 2011 року, а відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність заміни позивача у справі з ТОВ «Фінансова компанія «Центра капітал» на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про заміну сторони позивача у справі з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» на публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: