Провадження 4-с/127/10/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Качанюк О.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_3, на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_3, із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року вищевказану скаргу було залишено без руху і заявнику надано строк на усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду заявником, зокрема, було надано скаргу в новій редакції.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження № 44087141 від 21.07.2014 року з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області. 02.02.2017 року заявник звернувся до відділу ДВС з проханням повідомити його про хід виконавчого провадження, однак відповідь надана не була. Натомість, державним виконавцем було повідомлено заявника про те, що вищевказане виконавче провадження було фактично виконано і виконавчий документ повернуто до суду. 04.10.2017 року представник заявника звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 127/28096/13-ц. При ознайомленні з матеріалами справи встановлено наявність чотирьох подань державного виконавця про видачу дублікату виконавчого листа. 26.10.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області було надано відповідь на звернення заявника від 23.10.2017 року, в якій повідомлено, що виконавчий лист до суду не повертався. 02.11.2017 року представник заявника звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця. Під час розгляду цієї скарги заявнику стало відомо про існування постанови від 30.07.2014 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, у звязку із фактичним виконанням виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, в повному обсязі судового рішення. Однак, дана скарга була залишена 24.01.2018 року без розгляду за клопотанням представника заявника. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2014 року по справі № 127/28096/13-ц є не виконаним. Державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Оскаржувана постанова від 30.07.2014 року стягувачеві не направлялась, і останнім отримана не була. За наведених вище обставин заявник вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є неправомірною і підлягаю скасуванню.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду заявника із скаргою на дії державного виконавця з вимогами про визнання постанови головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2014 року з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, неправомірною і її скасування. Також, заявник просив суд зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відновити виконавче провадження № 44087141 від 21.07.2014 року з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги і просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в скарзі.

Державний виконавець Заводнюк І.М. та боржник ОСОБА_5 в судове засідання повторно не зявились, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомлено.

Натомість, в судове засідання зявився представник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2, який повідомив, що ОСОБА_4 звільнена з посади державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, хоча ухвалою суду від 16.02.2018 року на виконання вимог ч. 3 ст. 450 ЦПК України, суд просив Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомити до початку розгляду скарги про посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

За даних обставин, судом враховано, що у розумінні ст.ст. 6-7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець не є окремим субєктом, а є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, в системі органів примусового виконання рішень - органах державної виконавчої служби, утворених Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Тому, враховуючи положення ч. 1 та ч. 3 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив залучити до участі у справі представника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2, уповноваженого начальником цього Відділу, згідно довіреності від 13.03.2018 року. (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Суд, враховуючи думку представника заявника, представника Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області та положення ст. 223 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, ухвалив провести розгляд справи у відсутність боржника (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

В судовому засіданні представник Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області просив відмовити суд в задоволенні скарги, оскільки вважає її необґрунтованою. Однак, щодо ухвалення судового рішення поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом при прийнятті до розгляду даної скарги було враховано, що в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (в даному випадку, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), а тому його перебіг має визначатися за цими нормами (протягом десяти днів з дня отримання постанови), а не за нормами ст. 449 ЦПК України. Тому, при вирішенні питання про прийняття скарги до розгляду, судом звернуто увагу на те, що пропуск строків звернення до суду із скаргою, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила ст. 127 ЦПК України.

Представником заявника було зазначено в скарзі клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із скаргою, яке, зокрема, мотивоване тим, що про оскаржувану постанову він дізнався лише під час розгляду у Вінницькому міському суді Вінницької області його скарги на дії державного виконавця, поданої 02.11.2017 року.

Вищевказане клопотання представник заявника в судовому засіданні підтримав, аргументуючи мотивами викладеними в скарзі.

Представник заявника в судовому засіданні зазначив, що копію вищевказаної постанови, яку він надав до матеріалів скарги, роздрукував з реєстру, а належним чином оформлена постанова у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», стягувачу не була направлена і, відповідно, у нього відсутня.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що стягувач оскаржувану постанову не отримував, хоча й дізнався про закінчення виконавчого провадження під час розгляду у Вінницькому міському суді Вінницької області його скарги на дії державного виконавця, поданої 02.11.2017 року.

Однак, судом прийнято до уваги, що законом передбачено право на оскарження даного рішення протягом десяти днів саме з дня отримання такого рішення, а не з моменту коли заявник про нього дізнався.

Крім того, судом враховано, що не завжди державний виконавець здійснює передбачену відповідним законом дію або приймає постанову у виконавчому провадженні у визначений строк.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Таким чином, заслухавши пояснення представника заявника, представника Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заявником строк звернення до суду із скаргою, не пропущено.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.04.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у цивільній справі № 127/28096/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобовязання повернути майно, одержане за нікчемним правочином, і за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ПАТ «Мегабанк» про визнання договорів дійсними, яким було застосовано наслідки недійсності нікчемного договору оренди транспортного засобу № 112/06-03/2.3 від 06.12.2010 року та зобовязано ОСОБА_5 передати ОСОБА_3 легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску, кузов ХТА6100, державний номер НОМЕР_1, комплект ключів від автомобіля і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АСВ007250 видане Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15.05.2014 року.

За вищевказаним судовим рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області 19.06.2014 року було видано виконавчий лист № 127/28096/13-ц, на виконання якого 21.07.2014 року головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження № 44087141, про що винесено відповідну постанову.

30.07.2014 року головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з виконанням судового рішення.

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1859/5 від 01.10.2015 року утворено Центральний відділ ДВС ВМУЮ шляхом злиття Ленінського ВДВС ВМУЮ та Вишенського ВДВС ВМУЮ. Відповідно до п. 2 даного наказу Центральний відділ ДВС ВМУЮ є правонаступником реорганізованих шляхом злиття відділів державної виконавчої служби, зокрема Ленінського ВДВС ВМУЮ та Вишенського ВДВС ВМУЮ. Також, наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2016 № 572/5 «Про ліквідацію територіальних управлінь юстиції» ліквідовано районні, міські та міськрайонні управління юстиції, а відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації введені у структуру ГТУЮ зі збереженням статусу юридичних осіб. Таким чином, Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області є правонаступником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. Дані обставини є загальновідомими, тому у відповідності до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, вони не потребують доказування.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі ст. 84 ЦПК України було витребувано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області. Витребувані докази було зобовязано направити безпосередньо на адресу суду до 12.03.2018 року (включно).

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, Центральним ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області 12.03.2018 року було повідомлено суду, що виконавче провадження № 44087141 знищено. До повідомлення надано акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.02.2018 року, завершених у 2014 році, до переліку яких включено й виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до Конституції України, ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення судового рішення за яким було видано виконавчий документ, в ході виконання якого дії є предметом оскарження у даній справі) та ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакціях чинних на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов'язаний був використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

У звязку із знищенням Центральним ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області 02.02.2018 року матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, наразі суду неможливо встановити чи здійснені виконавцем заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вищевказаними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та чи виконано судове рішення у повному обсязі.

Однак, судом враховано, що підставою для звернення із даною скаргою до суду, є саме не виконання судового рішення. Крім того, судом звернуто увагу на те, що протягом 2017 року державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_6 тричі звертався до суду із поданнями про видачу дублікату виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, у звязку із його втратою (12.04.2017 року, 27.06.2017 року, 30.08.2017 року), що підтверджується матеріалами цивільної справи № 127/28096/13-ц. Також, з даних матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ, який підлягав направленню у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) до суду у звязку із закінченням виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, в матеріалах справи відсутній.

Також, враховуючи наявну скаргу та пояснення учасників справи, надані в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в порушення норм ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), копія постанови про закінчення виконавчого провадження не була направлена стягувачу у триденний строк.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що підставою для звернення із даною скаргою є саме невиконання судового рішення, суд вважає, що державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження, при цьому не вчинивши дій чітко визначених Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення вчинення виконавчих дій), зокрема щодо направлення копії постанови стягувачу і повернення виконавчого документа до суду. Цими діями порушено право стягувача, оскільки з огляду на положення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) завершене відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, виконавче провадження не може бути розпочате знову.

З огляду на вищенаведене, закінчення виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу, що право на виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_3, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду заяви й закінчується виконанням судового рішення. Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання судового рішення.

На вище викладене, також, звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму від 21.12.2012 року № 16 «Про узагальнення судової практики розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» (узагальнення судової практики).

Згідно ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність, зокрема, органів державної виконавчої служби, повинна здійснюватись з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та обєктивності; обовязковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність .

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_7 проти України» (заява № 40450/04) встановив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «ОСОБА_6 проти України» (Voytenko v. Ukraine) від 29 червня 2004 року, п. 53).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Застосування судами при розгляді справ Конвенції прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду як джерела права передбачене ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Судом оцінено докази наявні в справі, відповідно до ст. 89 ЦПК України, повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст. 229 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до переконання, що скарга ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_3, на дії державного виконавця Заводнюк І.М. є обґрунтованою. Тому, суд визнає постанову головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2014 року з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, неправомірною і скасовує її.

Нездійснення посадовою особою та/або виконавцем своїх обовязків, покладених на нього законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав субєктів права на оскарження його незаконних дій.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість скарги і визнано рішення державного виконавця неправомірним, суд вважає за необхідне поновити порушені права заявника, шляхом зобов'язання саме Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, враховуючи обставини справи і те, що у розумінні ст.ст. 6-7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець не є окремим субєктом, а є представником влади, який діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, в системі органів примусового виконання рішень - органах державної виконавчої служби, утворених Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, усунути порушення шляхом вчинення дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження». При цьому судом враховано, що суд не вправі зобовязати ДВС вчинити дії, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. На що також звертав увагу Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 18 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 03.06.2016) і в узагальненні від 28.01.2013 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі».

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Про виконання даної ухвали суду Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області має повідомити Вінницький міський суд Вінницької області та заявника ОСОБА_3 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до ч. 1 ст. 453 ЦПК України.

Судом не встановлено понесення судових витрат у звязку з розглядом цієї скарги.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 1, 5, 6, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій), ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій), ст.ст. 1, 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 23, 76-84, 89, 95, 133, 229, 258-261, 263, 265, 268, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати постанову головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2014 року з виконання виконавчого листа № 127/28096/13-ц, виданого 19.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області неправомірною і скасувати її.

Зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області усунути порушення шляхом вчинення дій спрямованих на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/28096/13-ц від 07.04.2014 року, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Про виконання даної ухвали Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомити Вінницький міський суд Вінницької області та заявника ОСОБА_3 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

Повний текст ухвали суду складено 14.03.2018 року.

Суддя: