Провадження №: 2/752/525/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач позовом ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та збільшення розміру аліментів.

Позивач з урахуванням уточненої позовної заяви(а.с.120-123) та заяви про збільшення розміру позовних вимог(а.с.153-156) просить суд:

- Стягнути з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6 заборгованість за аліментами у розмірі 76 837,75 грн.;

- Стягнути з ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 23285,62 грн.;

- Збільшити розмір аліментів визначений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року, і стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі по 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

- Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, у розмірі 63477 грн. 74 коп.

У мотивування позовних вимог вказує, що рішенням Голосіївського районного суду від 05.08.2014 року шлюб між сторонами по справі було розірвано, встановлене місцепроживання дитини ОСОБА_6 разом з матір'ю, а з батька ОСОБА_4(відповідача по справі) були стягнені аліменти в розмірі 14 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття починаючи з червня 2014 року.

Однак відповідач з 13.06.2014 року до подачі позову аліменти не сплачував. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

До 02.06.2016 року у статті 197 СК України існувала частина 3, яка говорила про те, що виникненні заборгованості за аліментами на дитину винною може бути і особа, на користь якої присуджено аліменти. Тому суд вправі звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення безповажної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Зазначену частину було виключено на Закону№ 1404-УІІІ від 02.06.2016 р.

Задля конкретизації та обгрунтування позовних вимог, відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», боржнику необхідний розрахунок обчислення розміру наявної заборгованості із сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які сплачуються боржником на користь стягувана, з метою подальшого її погашення.

У відповідності до ч.3 от. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Державний виконавець, відповідно до ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику за заявою сторін виконавчого провадження.

Керуючись вищезазначеними положеннями, 15.08.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до державного виконавця із заявою про надання довідки з обчисленням заборгованості із сплати аліментів.

22.08.2017 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої с.. Голосіївського районного управління юстиції м. Києва Тущенко Петром Леонідовичем видано Довідку-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 13.06.2014 р. по 22.08.2017 року якою визначено загальну суму заборгованості но несплаті аліментів у розмірі 76837,75 грн. яку позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача.

Крім того, згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Утворення заборгованості за аліментами відбувається у випадку, коли особа звернулася до суду, суд виніс рішення щодо стягнення аліментів на дитину, але за певної причини це рішення не виконується.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів позивач вважає що розмір аліментів що мав бути стягнутий з відповідача за період становить - 76 837,75 грн., а неустойка - 23 285,62 грн.

Позивач вважає, що судячи з довідки про доходи ОСОБА_4 від 17.02.2017 року його дохід є мінливим, він є фізичною особою-підприємцем та не має стабільного доходу, заробітна плата в останніх місяцях наведених у довідці взагалі не виплачується, тому є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Ще однією обставиною збільшити розмір аліментів є довідка з Єдиного державного реєстру МВС України, відповідно до якої протягом 2016 року за ОСОБА_4 було зареєстровано на праві власності два транспортних засоби. Один їх Богдан А-092 є автобусом призначеним для пасажирських перевезень.

Додаткові витрати на дитину які просить стягнути позивач наступні:

1) Універсальна клініка «Оберіг» ТОВ «Капитал» основним з зза. спеціалізована медична практика. У даному закладі ОСОБА_6 обстеження та лікування - з 02.02.2015 по 05.02.2015 року. Загальна вартість з складає 12677,06 грн.

2) ТОВ «Медичний центр «Добробут», основним видом діяльності якого є загальна медична практика. У зазначеному закладі дитина проходила медичні огляди та консультації, отримувала рекомендації та лікування. Згідно із отриманою довідкою «Медичний центр «Добробут» № 28/09/16-5 від 28.09.2016 року малолітній пацієнт ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 14.06.2013 по 12.09.2016 року отримала послуг на суму в розмірі 31511,30 грн.

3) ТОВ «Стіліан Україна», основним видом діяльності якого є денний догляд за дітьми. У зазначеному закладі ОСОБА_6 відвідує дитячий садцентрі розвитку і дозвілля «Newton Kids». З відповіді ТОВ «Стіліан Україна» від 04.08.2016 ОСОБА_6 відвідує заняття у дитячому центрі, комплексні розвиваючі заняття, англійську мову по системі «Kinder Music», Загальна вартість навчання дитини за рік складає 40500 грн.

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лікувально- реабілітаційний курортний комплекс "РІКСОС-ПРИКАРПАТТЯ", одним з видів діяльності якого є також загальна медична практика. У зазначеному закладі позивач та донька ОСОБА_6 отримували послуги з оздоровлення та лікування. Загальна вартість для двох осіб складає 150072,47 грн. Тобто для дитини це - 75036,24 грн. Дані витрати здійснені за період з 15.11.2013 по 20.07.2016.

5) Витрати спрямовані на розвиток здібностей дитини, підтверджені окремими чеками образотворче мистецтво, творчість, музика - 2337 грн., логіка та навики читання - 2412 грн. Дані витрати зокрема пов'язані з відвідуванням розвиваючих занять в Центрі розвитку дитини «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ФОП ОСОБА_11) відповідно до відповіді від 04.08.2016 р.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, не бере участі в матеріальному утриманні дитини, у зв'язку з цим має сплатити неустойку, підтвердив, що виконавчий лист на рішення суду від 05.08.2014 року позивачем до виконавчої служби не подавався, був поданий у серпні 2017 року, просив збільшити розмір аліментів та стягнути в твердій грошовій сумі, оскільки дохід у відповідача нерегулярний, стягнути додаткові витрати, підтвердження яких знаходиться у матеріалах справи. Просив задовольнити позов на підставах та обґрунтуваннях, які наведені у заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі. Суду пояснила що, позивач виконавчий лист про стягнення аліментів на час пред'явлення позову не отримувала та до виконання не пред'являла, фактично відмовилася від матеріальної допомоги батька дитини. Вказала, що утворення заборгованості у платника аліментів можливе у випадку, коли виконавчий лист пред'явлений до виконання, однак рішення суду про сплату аліментів не виконується. Зазначила, що відповідач в добровільному порядку надсилав кошти, а позивач відмовилася їх отримувати, тобто умисно ухилялася від отримання матеріальної допомоги, за таких обставин вина відповідача у несплаті аліментів відсутня. З виконавчим листом на рішення суду від 05.08.2014 р. позивач звернулася тільки в серпні 2017 року. Представник заперечувала заборгованість у виконавчому провадженні 76837,75 грн., оскільки державним виконавцем здійснений перерахунок і заборгованість становить 43623,27 грн. Стягнення заборгованості аліментів і в позовному і у виконавчому провадженні вважає подвійним стягненням. Вимогу щодо збільшення розміру аліментів вважає безпідставною, оскільки погіршилося матеріальне становище батька у зв'язку із захворюванням, неодноразовим перебуванням в лікарні, необхідністю тривалого лікування, обмеженням тривалості працювати. Вартість речей, іграшок, які купує позивач, з відповідачем не узгоджувалась, придбання здійснюється на власний розсуд, вважає значні позивача витрати не є нагальною необхідністю для дитини. Пояснила, що додаткові витрати визначені позивачем, є такими, що виникли не з дійсних потреб малолітньої доньки, донька не має захворювань, відсутні медичні показання на проведення оздоровлення дитини в елітному курортному комплексі, обстеження в приватній медичній установі не узгоджені із відповідачем, є альтернатива - безкоштовні державні медичні установи, відвідування приватного дошкільного навчального закладу не може бути віднесено до додаткових витрат, вартість такого відвідування з відповідачем не узгоджувалася.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України бставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, з пояснень представників позивача та відповідача, досліджених судом письмових доказів судом встановлено що на підставі рішенн Голосіївського районного суд м. Києва від 05.08.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 червня 2014 року.

На час виникнення спірних відносин, позивач не зверталась за отриманням виконавчого листа на виконання вказаного рішення суду, до виконавчої служби за стягненням аліментів з відповідача не зверталася.

В судовому засіданні стороною позивача не доведений факт ухилення відповідача від сплати аліментів.

Відповідач в добровільному порядку надсилав кошти на адресу позивача на утримання дитини, про що свідчить переказ від 15.07.2016 р. на суму 4800,00 грн. (а.с.49), переказ від 26.10.2016 р. на суму 980,00 грн. (а.с.51), грошові кошти позивач отримувати не стала, про що свідчать квитанції про повернення грошових переказів. Відповідач також надсилав лист позивачу з проханням надати банківський рахунок для перерахування аліментів (а.с.54), вказаний лист залишився поза увагою позивача. Відповідач пропонував надавати допомогу продуктами харчування з сімейного господарства, але позивач відмовилася.

Відповідно до ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України - аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) , при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи зі системного аналізу змісту статей 194,196 Сімейного кодексу України заборгованість зі сплати аліментів виникає в процесі виконавчого провадження в разі пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В судовому засіданні встановлено, що з виконавчим листом про стягнення аліментів до державної виконавчої служби позивач звернулася в серпні 2017 року, 10.08.2017 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України - розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

В судовому засіданні встановлено, що держаним виконавцем обчислена заборгованість, остаточний розрахунок - довідка від 10.11.2017 р. Але така довідка оспорена відповідачем в іншому судовому провадженні та не враховує дійсної заробітної плати яку мав відповідач за вказаний період.

В судовому засіданні не знаходить свого підтвердження наявність обставин щодо збільшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів покращення матеріального стану відповідача, не надано доказів отримання останнім доходів від підприємницької діяльності.

В свою чергу стороною відповідача надано суду докази погіршення його стану здоров'я, а саме медична документація щодо неодноразового проходження стаціонарного лікування з приводу хронічного захворювання, необхідність подальшого лікування, знаходження відповідача в реанімаційному відділенні.

Суд зобов'язаний враховувати ці обставини по справі оскільки припис ст.192 Сімейного кодексу України прямо вказує на це.

Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи та визначену заробітну плату. За таких обставин неможливо робити висновок про мінливість його доходій для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.

Суд оцінює факт придбання відповідачем рухомого майна в сукупності із ріком випуску транспортних засобів, вартості цього майна яку на думку суду не можна вважати значною, стану транспортних засобів та цілей і потреб для яких воно придбано

Також судом враховано невиконання обов'язку позивача щодо надання суду довідки про свої доходи для порівняння фінансової спроможності кожного з батьків дитини. Надані суду позивачем як докази чеки, платіжні документи на дитячий одяг, взуття, іграшки оцінені судом.

В судовому засіданні не знаходить свого підтвердження наявність обставин щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Оцінюючи стан здоров'я відповідача, його матеріальний стан, роблячі значни витрати які позивач просить компенсувати, позивач не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести таки витрати. Сімейний Кодекс України у ст.181 СК України визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов'язків відповідача.

Докази витрат на медичне обслуговування дитини, надані позивачем як додаткові витрати, відхиляються судом. В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина не страждає будь-яким захворюванням. Витрати, понесені позивачем при сплаті послуг приватних медичних установ, здійснювалися на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Оплата послуг дошкільного дитячого закладу - центру дитячого розвитку та дозвілля відхиляється судом, як доказ додаткових витрат на дитину, оскільки отримання освіти в дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 Сімейного Кодексу України. Також суд враховує, що дитячий заклад, вартість послуг цього закладу обиралися позивачем на власний розсуд без погодження із відповідачем.

Витрати на придбання одягу, взуття, а також інтелектуально-розвиваючих ігор не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України.

Витрати на відпочинок позивача разом з дитиною у курортному комплексі, як додаткові витрати на дитину, враховуючи, що відсутні медичні показання, рекомендації лікарів на проведення відповідного оздоровлення дитини в цьому курортному комплексі не можуть бути визнані судом як додаткові витрати та присуджені до відшкодування. Судом оцінено вартість відпочинку (а.с.28). Місце відпочинку дитини, вартість відпочинку із відповідачем не узгоджувався, обрано позивачем на власний розсуд.

На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність ОСОБА_3 позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2.10,11,12,81,82,258,263,264,265, 273,354, ЦПК України, ст.ст. 185,192,194,196 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та збільшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня отримання її копії відповідно до вимог, встановлених ст.ст.353-356 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09.02.2018 р.

Суддя С.В. Ладиченко.