Справа № 667/1508/16-ц
13 березня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Найдишак В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири №165, що знаходиться в будинку №4 по вул.Уварова в м.Херсоні. На теперішній час позивач проживає у вказаній квартирі, однак в ній ще зареєстрований відповідач, який з березня 2000 року жодного разу не зявлявся за місцем своєї реєстрації. Позивач також вказує, що всі обовязки по оплаті за житлово-комунальні послуги, а також утриманню та обслуговуванню житла оплачує самостійно. У звязку з викладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом квартирою №165, що знаходиться в будинку №4 по вул.Уварова в м.Херсоні.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Не заперечували ту обставину, що відповідачу на праві власності належить частина квартири АДРЕСА_1, проте вважали, що він втратив право користування нею. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечували.
Відповідач у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №6267 від 21.03.2000 року, виданого Фондом комунального майна АДРЕСА_2, яка знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Уварова, 4, належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації №20876210 від 11.11.2008 року (а.с.5, 8).
Згідно актового запису про народження №14, зробленого 18.01.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Міськвиконкому м.Запоріжжя, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно актового запису про смерть №35, складеного 08.01.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_4 померла 03.01.2014 року (а.с.51).
Згідно актового запису про смерть №480, складеного 27.06.2016 року Комсомольським районним у м.Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 помер 27.06.2016 року (а.с.52).
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_3, яке складається із 1/4 частини квартири №165 по вул. професора Уварова, 4 в м.Херсоні, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77095515 від 27.12.2016 року (а.с.59, 60).
Згідно актового запису про розірвання шлюбу №327, зробленого 21.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, 21 липня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Прізвища після розірвання шлюбу: йому ОСОБА_1, їй ОСОБА_1 (а.с.95).
З відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Херсонській області, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.01.1999 року по теперішній час (а.с.21).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 155 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.
Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1,2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Приймаючи до уваги вищевстановлене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову як такого, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірного жилого приміщення квартири АДРЕСА_3 і не може бути обмежений в праві вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю з тих підстав, що не мешкає в квартирі, співвласником якої він є.
Разом з цим, суд критично відноситься до наданих позивачем копій квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, а також того, що позивач самостійно несе тягар утримання спірної квартири, як доказів на обгрунтування заявлених позовних вимог, оскільки ці обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку позивач вправі захистити своє право, предявивши вимоги про компенсацію іншому співвласникові квартири понесених витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, необґрунтованим та таким, що непідлягає задоволенню.
Керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.155 ЖК Української РСР, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири №165, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Уварова, 4 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С.І.Майдан
Повний текст рішення суду виготовлений 20.03.2018 року.
Суддя: С.І.Майдан