ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/509/17

провадження № 22-ц/4809/65/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Єгорова С.М.; Мурашко С.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2018 року у складі судді: Бершадської О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про:

- встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 11 квітня 2016 року по 21липня 2016 року;

- визнання нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя;

- визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 18 вересня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда 11 квітня 2016 року. Мають трьох спільних дітей.

Після розірвання шлюбу, зважаючи на те, що відповідач був проти розлучення, сторони продовжили спільно проживати однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2.

30 червня 2016 року, під час фактичних шлюбних відносин, ними за спільні кошти придбано нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу оформлено на ОСОБА_2, для здійснення ним підприємницької діяльності.

21 липня 2016 року відповідач зібрав свої особисті речі та виїхав з будинку, документи на нерухоме майно залишились у нього. З цього часу спільно не проживають.

Відповідач добровільно визнати її право власності на частину будівлі не бажає, доступу до майна не надає.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, якою просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Майно, а саме спірне нежитлове приміщення, є спільною сумісною власністю, так як придбане за спільні кошти під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Після розірвання шлюбу вона з бувшим чоловіком мала спільний побут, господарство та спільний бюджет. Вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаних в суді першої інстанції. Проте, судом ці покази не враховані, а прийняті покази свідків ОСОБА_9, яка є рідною сестрою відповідача та ОСОБА_10, яка вказала, що їй відомо про проживання ОСОБА_2 у сестри лише з її слів. Кошти, за які придбане спірне майно, набуті від продажу цього ж майна у березні 2016 року. Ухвалюючи рішення, суд надав перевагу доказам відповідача, безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи довідки квартального комітету від 05.12.2017 р., з якої вбачається, що відповідач проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 2004 року до липня 2016 року (включно) без реєстрації. ОСОБА_2 не надав доказів наявності у нього особистих коштів на придбання нерухомості.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, адвокатом ОСОБА_11, який представляє інтереси ОСОБА_2 подано відзив. Зазначено, що апеляційна скарга зводиться до переоцінки доказів. Судом першої інстанції розглянуто всі клопотання сторін та дотримано вимог процесуального законодавства щодо повноти, всебічності та неупередженості у дослідженні і оцінки наявних в матеріалах справи доказів. З пояснень свідків з обох сторін не встановлено ознак їх спільного проживання однією сім'єю. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу позивач зазначала про відсутність шлюбних стосунків та введення спільного господарства, просила не надавати строк для примирення. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що спірне майно було продано під час шлюбу за її згодою, а отриманні кошти від його реалізації розподілені між подружжям. Судом надана належна оцінка нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 30.06.2016 р., у якому зазначено, що покупець не перебуває у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах, грошові кошти, що витрачаються на придбання нерухомого майна не є спільною сумісною власністю і особи які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку) відсутні. Клопотання про долучення до матеріалів справи довідки квартального комітету № 23 від 05.12.2017 р. заявлено стороною після закінчення дослідження і оголошення матеріалів справи, на стадії судових дебатів. ОСОБА_1 не змогла пояснити з яких поважних причин вона не заявляла відповідного клопотання до закінчення стадії дослідження матеріалів справи.

Апеляційне провадження відкрито 30 липня 2018 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому.

Згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Апеляційний суд Кіровоградської області ліквідовано за Указом Президента України від 29 грудня 2017 року, відповідно до підпункту 6 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини третьої статті 19, частини другої статті 26, пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів. Утворений Кропивницького апеляційний суд, який розпочав роботу 05 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду.

За протоколами автоматизованого розподілу від 8 жовтня 2018 року та 9 жовтня 2018 року, цивільна справа розподілена та передана судді-доповідачу Дьомич Л.М., учасниками колегії визначено суддів Єгорову С.М. та Мурашка С.І.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи, як визначено ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року, аналогічно ухвалі від 14 серпня 2018 року, під час апеляційного провадження в іншому складі колегії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 11 квітня 2016 року по 21 липня 2016 року.

Висновок суду першої інстанції перевірений в межах ст. 367 ЦПК і визнаний таким, що відповідає вимогам законодавства.

Судом встановлено, що з 18 вересня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда 11 квітня 2016 року. Мають трьох спільних дітей (т. 1 а.с. 9-11).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 листопада 2014 року був власником нежитлової будівлі (спірне майно), що розташована по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 66-67). Вказана будівля придбана сторонами в період шлюбу та за згодою ОСОБА_1.

19 лютого 2016 року ця нерухомість відчужена, договір купівлі-продажу відбувся між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_13 (покупцем), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Нестеренко С.А. Предметом якого є нежитлова будівля розташована по АДРЕСА_1, вартістю 92 000,00 грн.(т. 1 а.с. 120-122).

Отримані кошти за нежитлове приміщення між сторонами розділено, як заявлено стороною відповідача. Між подружжям діє презумпція рівності часток, якщо інше не передбачено домовленістю, договором.

Однак ця ж будівля по АДРЕСА_1 знову придбана відповідачем за договором купівлі-продажу від 30 червня 2016 року, у ОСОБА_13 за 92 000,00 грн., але вже після розлучення сторін (т. 1 а.с. 71-73).

Тому позивач і пред'явила позовні вимоги з обґрунтуванням того, що нерухомість придбана спільно, за спільні кошти і факт розлучення не припинив проживання з бувшим чоловіком, а тому має частку в спірному майні.

Процесуальним законодавством передбачено розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а за п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК встановлюються факти проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 26 цього Кодексу (право спільної сумісної власності подружжя).

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України обумовлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові, речові та електроні докази, а також висновки експертів.

Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як правило, для встановлення спільного проживання однією сім'єю, до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім'ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки позивачем не представлено достатніх доказів, які б підтверджували її спільне проживання однією сім'єю із ОСОБА_2 після розірвання шлюбних відносин, в період з 11 квітня 2016 року по 21 липня 2016 року.

Не надані беззаперечні, належні та допустимі докази ведення сторонами спільного господарства, побуту, придбання майна на користь сім'ї, наявності спільного бюджету, витрачання коштів на спільні цілі в період, який охоплює події пов'язані з купівлею спірного нежитлового приміщення.

ОСОБА_2 згідно паспортних даних та інформації з УДМС України в Кіровоградській області, з жовтня 1997 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 15; 20).

ОСОБА_1 з 2003 року зареєстрована по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.14).

Згідно довідки № 1010 від 19 червня 2017 року, яка видана головою квартального комітету № 28 Фортечного району м. Кропивницький, ОСОБА_2 з 11 квітня 2016 року по теперішній час проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.64). Ця обставина також підтверджувалась і свідченнями його сестри ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Під час розгляду справи про розірвання шлюбу сторонам за клопотанням відповідача надавався строк для примирення, після закінчення якого судом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинені, спільне господарство вони не ведуть, примирятися не бажають. (т. 1 а.с.12).

Покази свідків, допитаних в суді першої інстанції, як зі сторони позивача так і відповідача не є належними доказами підтвердження проживання сторін однією сім'єю після розірвання шлюбних відносин з тим інформаційним навантаженням, які б цей факт доводили беззаперечно.

Так, свідки позивача ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснювали, що бачили ОСОБА_2 його машину, як він приїздив в будинок, в якому проживають його діти з бувшою дружиною. Деякі про цю обставину дізнались зі слів ОСОБА_1

Сестра відповідача, свідок ОСОБА_9 пояснила, що після розірвання шлюбу, її брат проживає у неї. У сторін є спільні діти, з якими брат системно спілкується, відвозить їх до школи та на гуртки. Придбав нежитлове приміщення за частину коштів, виручених від продажу цього ж майна, а решту надав їх батько, який працює за кордоном і привозив кошти та пересилав. Аналогічно щодо місця проживання ОСОБА_2 після розлучення свідчила ОСОБА_10.

Отже, з показів свідків не встановлено ознак спільного проживання сторін, оскільки вони не змогли підтвердити наявність у останніх спільного бюджету та ведення ними спільного господарства. З цих пояснень виходить лише те, що ОСОБА_2 спілкувався з бувшою родиною, спільні діти залишись проживати з матір'ю.

Згідно змісту договору купівлі-продажу від 30 червня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., покупець ОСОБА_2, у своїй заяві від 30 червня 2016 року, довів до відома продавця ОСОБА_13, той факт, що станом на 30 червня 2016 року в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, як в межах України, так і за її межами він не перебуває, грошові кошти, що витрачаються ним на придбання нерухомого майна, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю зазначеного нерухомого майна, у тому числі відповідно до статей 65,74 та 97 СК України, відсутні ( т. 1 а.с. 71-73).

Таким чином встановивши, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт спільного проживання з відповідачем в період придбання вищевказаного об'єкта нерухомості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати його сумісним майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи довідки квартального комітету, згідно якої ОСОБА_2 з 2004 р. по липень 2016 року (включно) проживав без реєстрації разом з бувшою дружиною, судом не приймаються до уваги. Відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства, докази подаються у встановлений законом або судом строк. Вказане клопотання заявлено стороною позивача 10 травня 2018 року, після закінчення дослідження і оголошення матеріалів справи, перед судовими дебатами. Обставин неможливості їх подання у визначений законом строк, не зазначено. Крім того, викладена в ній інформація суперечить раніше виданій довідці квартального комітету, яка прийнята судом як належний доказ. Згідно ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України (в редакції яка діяла на момент подання позовної заяви) сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ від 03 жовтня 2017 року) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про неврахування показів свідків зі сторони позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки вони оцінені судом і визнані як такі, що не узгоджуються з іншими наявними в справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують судових висновків, не впливають на правильність рішення.

Оскільки позивачем не доведено факт спільного проживання з відповідачем у вищевказаний період, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні решти позовних вимог, адже вони є похідними та залежать від задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: