Справа № 369/9462/17
Провадження № 2/369/535/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

за участі секретаря Водала А.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2009 році вона планувала переїхати в Україну на постійне місце проживання. Щоб не перевозити велику суму коштів з собою через кордон, її донька вмовила перерахувати її кошти на рахунок чоловіка ОСОБА_3, а в разі необхідності кошти їй будуть повернуті на першу вимогу. Тому 09 вересня 2009 року без будь-якого договірного зобов'язання, правової підстави, вона перерахувала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 87 000 дол. США. Тривалий час вона не турбувалась про кошти, так як в них були гарні стосунки. У 2011 році шлюб між сторонами був розірваний та в неї виникло питання про повернення коштів. В усному порядку ОСОБА_3 погоджувався повернути кошти, але постійно вигадував причини та зволікав з поверненням коштів. Станом на день звернення до суду з позовом 87 000 дол. США за офіційним курсом НБУ становить 2 235 030 грн.

Враховуючи безпідставність набуття відповідачами у власність грошових коштів, на підставі ст.1212 ЦК України, ст. 60 СК України, просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 2 235 030 грн.

При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги (а.с.17). Просила суд, не змінюючи підстав позову, стягнути ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмірі 87 000 дол. США, що станом на 27 жовтня 2017 року складає 2 333 340 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Враховуючи, що позивачка не подавала суду заяву про залишення позовних вимог в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 2 235 030 грн. без розгляду як того вимагає ЦПК України (як в редакції на час подання такої заяви, так і на час розгляду справи), тому остаточно ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 2 333 340 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

У судове засіданні позивачка та її представник не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка ОСОБА_2 направила суду заяву про розгляд справи в її відсутність. При вирішення спору просила врахувати, що відповідачі зловживали її довірою, вмовили її перерахувати останні заощадження на їх рахунок в банку. Вона продала останні активи за кордоном, та не бажає в злиднях провести старість. Довгий час вона вірила обіцянкам відповідача щодо повернення коштів, але останній раз ОСОБА_3 повідомив їй, що жодних коштів не буде повертати та до суду не буде з'являтись. Щодо відповідача ОСОБА_1 вказала, що остання через її поведінку має їй відшкодувати завдану моральну шкоду. Просила задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечувала. Суду пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 2006 по 2011 роки. Щодо будь-яких відносин, домовленостей між її матір'ю ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 їй нічого невідомо. Але вказала, що жодних договорів вони між собою не укладали. Про перерахування коштів, зняття коштів, подальше використання ні мати, ні чоловік нічого не розповідали. Спірні кошти не отримувала, куди їх витратив відповідач їй не відомо. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди заперечує, але проти задоволення вимог до ОСОБА_3 не заперечує. Подані письмові заперечення проти позову підтримує (а.с. 31).

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З поданої суду копії договору вбачається, що 04 вересня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поточного валютного рахунку фізичної особи.

09 вересня 2009 року ОСОБА_2 здійснила за її заявою переказ на номер рахунку бенифіціара НОМЕР_1 (ОСОБА_3, Київ), що підтверджується копією листа ЗАТ «ОТП Банк» №145-63 від 13 жовтня 2009 року.

З витребуваної судом виписки по рахунку ОСОБА_3 (а.с. 42-46) встановлено, що 09 вересня 2009 року на рахунок надійшли грошові кошти в розмірі 87 000 від ОСОБА_2, та 14 жовтня 2009 року проведено операцію по зняттю готівки з поточного рахунку.

За ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сімї 30 серпня 2006 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

З копії паспорту відповідача вбачається, що шлюб був розірваний на підставі рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 14 вересня 2011 року, справа №2-5215/11.

Подані сторонами докази не завірені в установленому порядку та не надані суду для огляду оригінали, не вказали учасники не можливість їх завірення або надання.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд звертає увагу, що за ст.ст.79-81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказала, що її донька ОСОБА_1 вмовила її перерахувати кошти на рахунок її чоловіка, обіцявши повернути кошти в будь-який час на її вимогу, для того, щоб не перевозити їх готівкою через кордон. Тобто відповідачі ввели в оману, а вона відчужила всі її активи за кордоном. Але не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не заявила клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні.

Дані пояснення позивача суперечать поясненням відповідачки ОСОБА_1, яка заперечувала введення матері в оману, та вказувала, що взагалі не знала про відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про переказ коштів, зняття їх відповідачем та подальше їх розпорядження. Хоч і позивачка не з'явилась до суду при розгляді справи по суті, але на підготовчому судовому засіданні та в інших судових засіданнях приймав участь її представник. Також в матеріалах справи відсутні докази неможливості перевезення готівкових коштів через кордон, або неможливість зняття даних коштів самою позивачкою вже в Україні або залишення їх на рахунку. Натомість з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 відкрила поточний валютний рахунок, саме за її заявою були перераховані кошти на рахунок ОСОБА_1

Враховуючи подані сторонами докази, їх пояснення, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів безпідставності отримання ОСОБА_3 її останніх грошових коштів, продаж нею всіх активів, щоб надали суду можливість на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути їх з відповідачів в солідарному порядку. Сам по собі факт перерахування грошових коштів з одного рахунку на інший не може підтверджувати позовні вимоги, оскільки підставою перерахунку була саме заява ОСОБА_2 про перерахування даних коштів на рахунок, який вказувала саме ОСОБА_2 в заяві. При розгляді справи судом не встановлено порушення порядку перерахування коштів, що встановлені в банківських установах. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Уточнюючи позовні вимоги ОСОБА_2 не вказала які саме дії, бездіяльність, рішення ОСОБА_1 завдали їй моральної шкоди. Подана заява від 12 березня 2018 року не може бути взята до уваги суду як підстава позову, оскільки подана вже при розгляді справи по суті. Враховуючи наведене, суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення коштів- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено 19 березня 2018 року.

Суддя Н.С.Пінкевич