Номер провадження: 22-ц/785/6489/18
Номер справи місцевого суду: 514/306/18
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Тарутинська селищна рада Тарутинського району Одеської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 12 червня 2018 року у складі судді Кравченко П.А.,

в с т а н о в и л а:

З позовом до суду звернувся позивач ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги, а також збитки спричинені внаслідок руйнування об'єктів нерухомості на суму 185714грн. 92коп., відшкодувати судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 22.08.2016 року від його імені було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку про покупку його ОСОБА_3 В подальшому договір купівлі - продажу укладений не був, але ще до укладення попереднього договору, відповідач 12.07.2016 року оселився в зазначеному будинку на правах наймача житла. Оскільки він відмовився від оформлення договору, то на вимогу позивача 06.10.2017 року звільнив житловий будинок. За час проживання (з 12.07.2016 року по 06.10.2017 року) в житловому будинку АДРЕСА_1, відповідачем без дозволу власника будинку позивача було розпочато будівельні роботи як в самому житловому будинку, так у надвірних спорудах, а саме були зруйновані дві веранди, 1973 року побудови, площею 9,6 кв./м та 6,5 кв./м, згідно технічного паспорту зазначених літерами «А» та «а-2»; сарай 1973 року побудови, площею 31.7 кв./м., згідно технічного паспорту зазначеного літерою «В»; підвал, 1973 року побудови, площею 16,2 кв./м., згідно технічного паспорту зазначеного під №1, чим заподіяв збитки власнику на суму 181516 грн. (вартість будівельних робіт та матеріалів).

Факт завдання збитків підтверджується комісійним актом обстеження житлового об'єкту Тарутинської селищної ради від 13.09.2017 року, за участю представника позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, дефектним актом № 287 від 12.12.2017 року, локальним кошторисом на будівельні роботи, відомістю ресурсів до локального кошторису, зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва.

Крім того, у зв'язку з руйнуванням відповідачем веранди ПАТ «Одесагаз» від'єднало газопостачання будинку. Борг за спожитий газ станом на 23.11.2017 року відповідно до довідки складає 98 грн.43.коп., відповідно до акту виконання робіт вартість пустко - налагоджувальних робіт складає 2847 грн.43.коп.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 12 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 В`ячеслава Миколайовича відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в деліктних зобов'язаннях передбачається презумпція вини, яка не спростована відповідачем, відтак суд допустив неправильне застосування норм матеріального права; наявність збитків підтверджена належними доказами і суд безпідставно не прийняв їх до уваги; суд не надав оцінки доказам; безпідставно відхилив пояснення свідка ОСОБА_5

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.19)

Відповідно до попереднього договору купівлі - продажу будинку від 22.08.2016 року ОСОБА_2, продавець в особі представника зобов'язувався передати у власність (продати) покупцю ОСОБА_3, а покупець ОСОБА_3 зобов'язувався прийняти у власність (купити) у продавця будинок АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу мав бути укладений сторонами та нотаріально посвідчений не пізніше ніж 30 червня 2017 року. Купівля - продаж будинку мала бути вчинена за суму 169000 гривень, що повинно було бути еквівалентно 6500 доларів США. Розрахунок повинен був проводитися поступово: при укладені попереднього договору покупець повинен був передати 2600 грн., що еквівалентно 100 доларам США, 30.10.2016 року - 26000грн., що еквівалентно 1000 доларам США, 30.12.2016 року 52000 грн., що еквівалентно 2000 доларів США (а.с.10-11).

Згідно претензії від 29.07.2017 року ОСОБА_3 повідомлено про не виконання умов попереднього договору купівлі - продажу будинку від 22.08.2016 року та запропоновано повернути власнику отриманий будинок та сплатити 5% від суми авансу, що складає 160 доларів США. (а.с.38)

Відповідно до Технічного паспорту від 21.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 складається з: літ «А» житлового будинку загальна площа 79.5 кв./м (веранда 9.6 кв./м., веранда 6.5 кв./м., кухня 14.0 кв./м., житлове приміщення 14.6 кв./м., житлове приміщення 17.6 кв./м., житлове приміщення 17.2 кв./м.); літ «В» сарай загальна площа 31.7 кв./м.; літ «Г» убиральня загальна площа 1.0 кв./м.; надвірні споруди; інженерні споруди (а.с.4-9).

Згідно акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 13.09.2017 року, складеного головним архітектором Тарутинського району, членом виконкому Тарутинської с/р ОСОБА_6, директором БТІ, депутатом с/р ОСОБА_7 секретарем комісії ОСОБА_8 споруди, а саме дві веранди площею 19.6 кв./м. на момент обстеження відсутні; сарай площею 31.7 кв./м. фактично відсутній; басейн для води фактично відсутній; підвал фактично відсутній. (а.с.15)

Відповідно до дефектного акту №287 від 12.12.2017 року, локального кошторису на будівельні роботи, вартість будівельних робіт та будівельних матеріалів складає 181516 грн. (а.с.24-33), акту №3 на виконання будівельно-монтажних робіт, з врізання та пуску газу складає 2847 грн. (а.с.34), довідки про заборгованість за спожитий газ станом на 23.11.2017 року складає 98 грн.43 коп. (а.с.35).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні вину відповідача у здійсненні ним будівельних робіт у зазначеному будинку та користування комунальними послугами за час проживання в будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про унеможливлення задоволення позову, виходячи з наступного.

На обґрунтування суми збитків, завданих знищенням будівель, позивачем наданий локальний кошторис, який передбачає вартість робіт для побудови аналогічного майна. Разом із тим, з копії технічного паспорту вбачається, що будівлі у вигляді веранд, сараю та підвалу мали зношеність, деякі побудовані в 1973 році, а вартість робіт та матеріалів для їх зведення перевищує вартість будинку, за яку ОСОБА_9 погодився продати будинок ОСОБА_3

Обставини фізичної зношеності будівель не враховані у локальному кошторису, відтак не можуть бути прийняті до уваги як доказ, що підтверджує суму завданого збитку.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодування збитків).

Про можливість звернення із клопотанням про призначення експертизи або надання висновку спеціаліста, який би враховував такі вимоги, позивачу було роз'яснено в судовому засіданні апеляційного суду, проте він від заявлення клопотання відмовився.

Крім того, технічна інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до технічного паспорту останній раз проводилася 21.12.2012 року (а.с.8), і суд першої інстанції також вірно звернув увагу на таку обставину.

Також слід погодитися із тим, що з клопотанням про допит свідка ОСОБА_5 позивач в судовому засіданні не звертався, відтак його письмові пояснення належними доказами вважати не можна.

Витрати на комунальні послуги за наявності наданих доказів не можна вважати збитками, оскільки, з позовної заяви видно, що ОСОБА_3 проживав в будинку за домовленістю сторін.

Належні та допустимі докази про те, в який час були здійснені дії з відключення будинку від газопостачання, та що таке відбулося без відома та згодитакож позивача, не надані, тому їх стягнення з відповідача за таких доказів у справі неможливе.

Разом із тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що у деліктних відносинах діє презумпція вини, тому суд першої інстанції помилково вважав, що саме позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні вину відповідача.

Протягом розгляду справи ОСОБА_3 заперечень проти позову не подав, в судове засідання не з"явився, презумцію вини не спростував.

Так, згідно з чч.1,2 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК покладено на відповідача (постанова ВС №753/7281/15-ц від 23 січня 2018 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, але частково шляхом невірного обґрунтування, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 12 червня 2018 року змінити в частині обґрунтування мотивів та підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: