РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/19947/18

Пров. №2-о/766/1512/18

09 листопада 2018 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Ус О.В.,

секретар судового засідання Неменко Ю.М.,

з участю заявника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Дніпровський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт розірвання шлюбу 06.09.2014 року між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 12 червня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського районного управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим.

Заява мотивована тим, що 12 червня 2010 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського районного управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим, актовий запис №32. 05 серпня 2014 року за спільною заявою подружжя шлюб було розірвано Нижньогірським районним відділом ЗАГС Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції ОСОБА_3 Крим, про що складено актовий запис №7 від 06 вересня 2014 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Наразі, ОСОБА_3 Крим є тимчасово окупованою територією, на якій діє особливий правовий режим. Вказує, що свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.09.2014 року видане незаконними органами Автономної ОСОБА_3 Крим є недійсним та не створює жодних правових наслідків. Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмовляє у реєстрації розірвання шлюбу. Встановлення вказаного факту має юридичне значення, оскільки вона чекає на дитину від іншого чоловіка, та задля не порушення прав майбутньої дитини вимушена звернутись до суду з вказаною заявою.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 09.11.2018 року.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити. Вказала, що іншого шляху захисту її прав та прав її майбутньої дитини не має. Просила долучити до матеріалів справи отриману нею нотаріально посвідчену заяву від ОСОБА_2 та допитати її та цивільного чоловіка в якості свідків.

Зацікавлені особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, враховуючи, що явка зазначених осіб обов'язковою не визнавалась, суд вирішив за можливе проводити розгляд справи за відсутності зазначених зацікавлених осіб.

Суд, заслухав пояснення заявника, допитавши її та ОСОБА_4, як свідків, дослідив письмові докази, встановив наступне.

12 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, актовий запис №32, внаслідок чого дружина змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-АП №130102 виданим 24.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського районного управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим (арк. справи 10).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.09.2014 року серії І-АЯ №507345, 05 серпня 2014 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №7, що видано Нижньогірським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_3 Крим.

Дніпровським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмовлено у державній реєстрації розірвання шлюбу, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-АЯ №507345 виданий 06.09.2014 року Нижньогірським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_3 Крим, є недійсним і не створює правових наслідків (арк. справи 12).

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній підтверджує, що шлюб між ним та ОСОБА_1 був розірваний 05.08.2014 року за спільною заявою сторін, фактично та юридично шлюб був припинений з 05.08.2014 року, спільного господарства та ніяких стосунків не підтримують. Не має жодних особистих та майнових претензій до ОСОБА_1, спільного майна подружжя та дітей не мають. Підтвердив, що не є батьком майбутньої дитини ОСОБА_1 Виїжджати до материкової частини України, а також спілкуватись з колишньою дружиною не має можливості та бажання (арк. справи 29-30).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому з ОСОБА_2 шлюбі, який за їх заявою було розірвано органами РАЦС, після розірвання шлюбу вона переїхала в м.Херсон, працює зубним лікарем та перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_4, вони чекають дитину. Але оформити свої стосунки не мають можливості, оскільки шлюб розірвано на окупованій території та документи, видані на території АР Крим, в Україні офіційно не визнаються. Вказане порушує її право на шлюб. Невизнання державою факту розірвання шлюбу порушує також права її ненародженої дитини, оскільки офіційно її батьком буде вважатися ОСОБА_2, що не відповідає дійсності.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що він є цивільним чоловіком заявника, вони проживають разом, ведуть спільне господарство, та ОСОБА_1 чекає від нього дитину, вони бажають офіційно оформити свої стосунки, а його дитина повинна мати справжнього батька, в тому числі і офіційно в документах.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, тимчасово окупована територія України, якою є ОСОБА_3 Крим, є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-АЯ №507345 видане 06.09.2014 року Нижньогірським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_3 Крим, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти ОСОБА_3 Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти ОСОБА_3 Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації розірвання шлюбу з метою подальшої реєстрації нового шлюбу, а також в інтересах ненародженої дитини для захисту її немайнових прав.

Судом встановлено, що заявником вичерпані можливості для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, окрім як звернення до суду, заінтересована особа ОСОБА_2 підтверджує вказаний юридичний факт, тому права інших осіб не порушуються.

Свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-АЯ №507345 видане 06.09.2014 року Нижньогірським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_3 Крим не має юридичної сили, через тимчасову окупацію території України проте сприймається в судом як доказ в справі у сукупності з іншими доказами. Враховуючи вищевикладене, та з метою захисту прав майбутньої дитини заявника, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог, внаслідок чого заява підлягає задоволенню.

За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 14 листопада 2018 року.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 293, 315-319, 354, 355 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1), зацікавлені особи: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АР Крим, Нижньогірський район, смт. Нижньогірський, вул. Гагаріна, буд. 7), Дніпровський районний у м.Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (місцезнаходження: м. Херсон, вул.Чорноморська, буд. 22-А) про встановлення факту розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт розірвання 06.09.2014 року шлюбу (за сумісною заявою подружжя) між громадянкою України ОСОБА_1, яка народилася 08 лютого 1986 року у м.Коканд Ферганської області Узбекистан та громадянином України ОСОБА_2, який народився 10 вересня 1986 року у смт.Ніжньогірський, Автономна Республіка Крим, зареєстрований 12.06.2010 року ВДРАЦС Нижньогірського РУЮ Автономної ОСОБА_3 Крим,

Судові витрати не відшкодовуються.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_6