Справа № 515/2103/17
Провадження № 2/515/288/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів - адвоката ОСОБА_3

відповідача представника Дмитрівської сільської

ради Татарбунарського району

Одеської області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просять визнати за ними на праві спільної часткової власності по 1/2 частині спадкового житлового будинку з будівлями та спорудами за №166 по вул. Курчатова в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, посилаючись на слідуючі обставини.

28 жовтня 2013 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер батько позивачів ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку позивачі прийняли у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2014 року та житловий будинок з будівлями та спорудами №166, розташований по вул. Курчатова в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Позивачі мають право успадкувати також вказаний житловий будинок, як спадкоємці за заповітом.

Однак, після звернення до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_5, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно житловий будинок.

За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за ними, як спадкоємцями за заповітом, на праві спільної часткової власності по 1/2 ідеальної частки спадкового житлового будинку, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом вони позбавлені можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на вищезазначене спадкове майно, який необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, відсутній, а виготовити його після смерті спадкодавця не можливо.

Представник позивачів в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.50 ).

Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_4, направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.33).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії № I-АВ №509824 від 29.10.1971 року (а.с.7) та серії У-ЖД №276634 від 15.05.1991 року (а.с.8), ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно.

Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №361064 від 01.11.2013 року (а.с.9) підтверджується, що ОСОБА_5 помер 28 жовтня 2013 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області.

Копією заповіту, складеного 23.03.2007 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями в рівних долях на все майно, яке належало ОСОБА_5, на день його смерті, а також на все те, на що він за законом матиме право (а.с.10).

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом за №611700 від 13.05.2014 року (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли у спадщину по заповіту по 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2065 га, розташованої за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка вул. Курчатова, 166, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №503266, виданого 06.04.2010 року, кадастровий номер :02:001:0395. Вказане також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №21553640 від 13.05.2014 року (а.с.12).

Копією виписки із рішення виконавчого комітету Татарбунарської районної ради депутатів за №349 від 24.09.1971 року підтверджується, що ОСОБА_8 надано дозвіл на будівництво житлового будинку з надворними спорудами на ділянці, виділеній рішенням загальних зборів колгоспників із земель колгоспу ім.Дімітрова в с.Дмитрівка по вул.Курчатова (а.с.18) та видано свідоцтво на забудову у сільських населених пунктах Української РСР, де за вказаною адресою ОСОБА_5 виділено земельну ділянку, розміром 0.18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, житловою площею 43,0 кв. метрів (а.с.15).

Згідно довідки № 1303 від 19.12.2017 року (а.с.19), виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 був власником житлового будинку в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області по вул. Курчатова, 166.

Звітом про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку загальною площею 84,0 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Татарбунарський район вул. Курчатова, 166, проведеного оцінювачем ОСОБА_9 ТОВ «Імперіал-777», підтверджується вартість вказаного будинку, яка складає 62612 грн.(а.с.20-21).

З листа нотаріуса за № 76/01-16 від 13.05.2014 року ( а.с. 22 ) видно, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5, у звязку з тим, що вони не надали оригінал правовстановлюючого документу на успадковане майно - житловий будинок.

Із інформаційної довідки №37356428 зі Спадкового реєстру від 13.05.2014 року та за №37353783 від 13.05.2014 року (а.с.46-47) вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_6 видані свідоцтва про право на спадщину за номерами у спадковому реєстрі №560069052 та за №56067797 від 13.05.2014 року, а саме на земельну ділянку розміром 0,2065, розташовану по вул. Курчатова, 166 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, належної спадкодавцю ОСОБА_5 Крім того, нотаріусом наданакопія заяви ОСОБА_7 - дружини спадкодавця про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині та від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, зареєстрованої за №01/2014 від 07.03.2014 року(а.с.41).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві".

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку.

Судом з достовірністю встановлено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5, але в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, нотаріальною конторою відмовлено останнім у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно та видані свідоцтва про право на спадщину на інше майно, а саме спадкову земельну ділянку (а.с.46-47). Відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та належність його спадкодавцю ОСОБА_5 підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні (а.с.14-18). Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивачів можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно після смерті їхнього батька в установленому законом порядку.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що права позивачів мають бути захищені шляхом визнання за ними, як спадкоємцями за заповітом, на праві спільної часткової власності по 1/2 ідеальної частки спадкового житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого по вул. Курчатова, 166 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті їхнього батька ОСОБА_5, померлого 28.10.2013 року.

Керуючись ст.ст. 203, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1268 ЦК України, ст.ст.77, 78, 81, 258, 259, 263, 265, 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (паспорт серії КЕ № 161944 виданий Центральним РВ ОМУУМВС України в Одеській області 26.03.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (паспорт серії КЕ №080922 виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 30.01.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), як спадкоємцями за заповітом, на праві спільної часткової власності, по 1/2 ідеальної частки спадкового житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого по вул. Курчатова, 166 в с. Дмитрівка Татарбунарського району, Одеської області, який залишився після смерті їхнього батька ОСОБА_5, померлого 28.10.2013 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Семенюк