АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у травні 2015 року ПАТ «Банк Золоті ворота» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, в якому просило стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість за договором № 145/07- А від 18.07.2007 року про надання споживчого кредиту у розмірі 199 055, 78 грн, яка складається із: суми простроченої заборваності за кредитом - 104 111, 39 грн; суми простроченої заборгованості за відсотками - 42 784, 35 грн та пені за кредитом, відсотками та комісійною винагородою, розрахованою за період з 06.04.2012 року по 05.04.2015 року - 52 160, 04 грн. посилаючись на те, що відповідачі не виконують свої зобов 'язання за договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» заборгованість за кредитним договором у розмірі 163 895, 74 грн, що складається із: суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 104 111, 39 грн, суми простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 42 784, 35 грн, пені за кредитом, відсотками та комісійною винагородою у розмірі 17 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Унікальний номер справи № 2605/6997/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1275/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2017 року заяву ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення та постановити нове про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що оскільки в договорі поруки не визначено строку після закінчення якого порука припиняється, а кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основого зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася. Строк виконання основного зобов`язання настав 17.07.2014 року, а тому порука припинена з 18.01.2015 року.Крім того, вважає, що у суду не було підстав і для задоволення позову до ОСОБА_4, оскільки банк не надав деталізований розрахунок заборгованості по тілу кредиту та процентам із зазначенням інформації звідки і коли з'явилася заборгованість по кредиту у таких розмірах, а надав розрахунок лише по пені.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлен у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2007 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_4 було укладено договір № 145/07-А, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 14 594 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 17.07.2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 145/П-А-07, за умовами якого останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником .

Відповідно до п. 1.3 договору поруки позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, тобто банк має право вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором як від позичальника з поручителем разом так і від будь-якого з них окремо.

Відповідно до розрахунку станом на 06.04.2015 року заборгованість відповідачів перед банком становить 6 303, 24 доларів США, що еквівалентно 146 895, 74 грн та 52 160, 04 грн, а всього - 199 055, 78 грн. Заборгованість у розмірі 199 055, 78 грн. складається із: суми простроченої заборгованості за кредитом - 4 467, 38 доларів США, що еквівалентно 104 111, 39 грн; суми простроченої заборгованості за відсотками - 1 835, 86 доларів США, що еквівалентно 42 784, 35 грн та пені за кредитом, відсотками та комісійною винагородою, розрахованою за період з 06.04.2012 року по 05.04.2015 року - 52 160, 04 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник та поручитель порушили умови договору, що призвело до утворення заборгованості. Зменшуючи розмір пені за кредитом, відсотками та комісійною винагородою, розрахованою за період з 06.04.2012 року по 05.04.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що банком здійснено нарахування пені поза межами строку позовної давності та пеня перевищує суму основного боргу.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо правомірності стягнення заборгованості з поручителя виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки договір діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених законодавством України.

Згідно кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та виконати інші фінансові зобов`язання перед банком до 17.07.2014 року.Такий же строк виконання основного зобов`язання вказаний і у договорі поруки.

Суд не звернув уваги на те, що банк звернувся до суду з даним позовом 28.05.2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Оскільки після закінчення строку виконання основного зобов`язання кредитор протягом шести місяців не пред'являв вимоги до поручителя, порука припинилася та суд першої інстанції помилково стягнув заборгованість за кредитним договором з поручителя.

Відтак рішення в частині задоволення позову до поручителя підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду є законним та обгрунтованим.

Так, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_4 не виконала умов кредитного договору та у визначений договором строк не повернула кредит та не сплатила проценти за користування кредитними коштами, а тому суд правильно стягнув заборгованість з позичальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не підлягав задоволенню, оскільки позивач не надав детального розрахунку заборгованості не спростовують таких висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилаться як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позичальник будь - яких заперечень щодо розміру заборгованості не висловила, своїх розрахунків не надала, доказів на підтвердження того, які суми за кредитним договором сплачені нею та у які строки також не надано.

Заперечуючи проти розміру заборгованості у апеляційній скарзі ОСОБА_1 також не надав будь - яких доказів чи розрахунків. А відтак і не спростовував той розмір заборгованості, про який заявлено позов.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в частині стягнення заборгованості по кредитному договору у солідарному порядку з ОСОБА_1 скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.02.2018 року.

Головуючий

Судді