АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/166/18 Справа № 186/1222/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Політ» про поновлення строку звернення до суду, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСББ «Політ» про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 08 серпня 1987 до 17 травня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Але реєстрацію розірвання шлюбу в органах РПЦС було здійснено 12 квітня 2005 року. У 1988 році з метою придбання житла він вступив в кооператив ЖБК «Політ». Був членом даного кооперативу, сплачував пайові внески та виплатив їх в повному обсязі. Після сплати пайових внесків, 14 грудня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради №290 від 13 грудня 1989 року, він отримав ордер №0276 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на своє імя, на склад сімї - 2 чоловіка, площею 28,3 кв.м. Відповідач після розірвання шлюбу, звернулася з відповідними документами до виконавчого комітету Першотравенської міської ради про реєстрацію права власності на спірну квартиру, виключно на своє імя. В наданих документах вона навмисно не надала документ про склад сімї та про те, що квартира є кооперативною. На підставі наданих нею документів, виконком виніс рішення №112 від 20 квітня 2005 року, визнавши за відповідачем право власності на спірну квартиру і 21 червня 2005 року їй було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Дізнавшись про вказане рішення виконкому, він звернувся до Першотравенського міського суду з позовом про визнання рішення незаконним. Постановою Першотравенського міського суду від 25 червня 2007 року визнано вказане рішення виконкому від 25 червня 2007 року незаконним. Цим же рішенням було визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане 21 червня 2005 року на імя відповідача. Однак, помилково вважаючи, що постанова суду надає йому право власності на частку квартири, він не звернувся в БТІ і не зареєстрував своє право власності на 1/2 частку спірної квартири. На початку серпня 2016 року йому стало відомо, що відповідач має намір оформити документи в Державній реєстраційній службі нерухомого майна своє виключне право на спірну квартиру. 04 серпня 2016 року отримав копію постанови Першотравенського міського суду від 25 червня 2007 року та надав його до Державної реєстраційної служби для реєстрації права власності на частку квартири, однак, реєстратор повідомив його, що рішення суду не містить в собі вказівок про реєстрацію частки квартири за ним і тому право власності на спірну квартиру за реєстраційними документами, продовжує належати відповідачу. Вважає, що має всі законні права на частку в спільному майні подружжя, оскільки отримав ордер на спірну квартиру, повністю сплатив її вартість і став власником у 1989 році. Відповідач в квартирі не проживає, виїхала на постійне місце проживання до іншого міста, комунальні послуги не сплачує, а він несе всі витрати по утриманню та обслуговуванню житла, тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

29 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку для звернення з позовом до суду (а.с.79).

В обгунтування вказаної заяви посилався на те, що строк позовної давності на звернення до суду пропущений ним з поважних причин, оскільки 27 червня 2007 року, після скасування рішення виконкому та визнання недійсним свідоцтва про право власності, надане відповідачу, він вважав, що за ним визнано право власності на частку в спільному майні. Потім, в тому ж році він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на частку квартири, але в звязку з виїздом на роботу за кордон, справа не розглядалася і позов було залишено без розгляду. Він з відповідачем домовився вирішити спір за взаємною згодою. Але відповідач порушила умови договору і поки він знаходився закордоном, залишила місце свого проживання і виїхала за межі Дніпропетровської області на постійне місце проживання. Вона змінила прізвище Янц на прізвище своєї матері - ОСОБА_2. Він розшукував її по серпень 2016 року, але до цих пір місце перебування відповідача йому невідоме, в суд вона не зявляється і спілкується через свого представника. Він з 2007 року по цей час перебуває закордоном на роботі, що підтверджується міграційними документами. Під час тижневих відпусток він намагався встановити місце перебування відповідача, однак йому це не вдавалося. В серпні 2016 року йому стало відомо від керівництва ОСББ «Політ», що відповідач приїхала в м.Першотравенськ і звернулася до державного реєстратора, щоб переоформити квартиру, визнавши за нею одноособово права власності на квартиру, і тоді він дізнався про своє порушене право і звернувся з даним позовом до суду. Просив визнати поважними причини пропуску ним строку позовної давності, поновити його та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Продовжено строк звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСББ «Політ» про визнання права власності на частку у загальному нерухомому майні. Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, залишивши право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 16 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визнати причини пропуску позивачем строку позовної давності неповажними та на цій підставі відмовити йому в продовженні строку для звернення до суду та відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із закінченням строку позовної давності, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

В п. 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року розяснено, що положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

У ст. 112 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно обєдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;

Відповідно до статті 6 цього Закону кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок обєднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Статтею 19-1 цього Закону встановлено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно ст. 37 цього Закону держава гарантує додержання прав і законних інтересів кооперативних організацій та їх членів, максимально сприяє розвитку і зміцненню їх господарської самостійності. Власність кооперативних організацій є недоторканною, перебуває під захистом держави і охороняється законом. Забороняється використання майна кооперативних організацій на цілі, не пов'язані з їх статутною діяльністю.

Забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам розяснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Згідно розяснення викладеного у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається з 08 серпня 1987 року до 12 квітня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5, 150).

У 1988 році, з метою придбання житла, позивач став членом кооперативу ЖБК «Політ» та сплачував пайові внески за квартиру, і виплатив їх в повному обсязі (а.с.7, 9).

01 липня 2004 року загальними зборами власників квартир ЖБК «Політ» було реорганізовано в ОСББ «Політ» (а.с.166).

Згідно довідки ОСББ «Політ» ОСОБА_3 проживає і є власником житла - квартири АДРЕСА_4, балансова вартість квартири становить 16 658 грн. 53 коп., знос становить 10 584 грн. 08 коп., остаточна вартість квартири становить 6 074 грн. 45 коп. Пайовий внесок виплачений в повному обсязі. Заборгованості по квартплаті не має (а.с.9, 167).

Після сплати пайових внесків, 14 грудня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради народних депутатів №290 від 13 грудня 1989 року, ОСОБА_3 отримав ордер №9276 серії ОВГ на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4. Список осіб, які вселяються по ордеру з правом на жилу площу: ОСОБА_4 дружина (а.с.8).

З 02 січня 1990 року і до теперішнього часу позивач ОСОБА_3 зареєстрований у вказаній квартирі (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається відповідачу ОСОБА_4 було видано 21 червня 2005 року свідоцтво про праві власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення Виконкому Першотравенської міської ради від 20 квітня 2005 року №112 (а.с.62, 63).

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2007 року у справі №2-а-19/2007 року за позовом ОСОБА_3 до виконкому Першотравенської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСББ «Політ» про визнання рішення виконкому недійсним, яка набрала законної сили, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області №112 від 20 квітня 2005 року. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 21 червня 2005 року на імя ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.10, 11).

Звітом про оцінку вказаної квартири ТОВ «ОСОБА_5 Плюс» від 05 вересня 2016 року підтверджується, що її ринкова вартість для цілей оподаткування складає, без ПДВ, 69 405 грн. 00 коп. (а.с.12-18).

23 листопада 2007 року відповідач змінила прізвище з «Янц» на «Єлісеєва» (а.с.40).

Позивач ОСОБА_3 працює вахтовим методом за межами України, що підтверджується копією трудового договору №1813 від 28 березня 2013 року, копіями заяв ОСОБА_3 про видачу іноземній особі або особі без громадянства дозволу на роботу, що прибуває в Росію, в порядку, що не потребує отримання візи, копією міграційної карти ОСОБА_3, проїзними документами на імя останнього, копією дозволу на роботу іноземній особі або особі без громадянства на імя ОСОБА_3 Федеральної міграційної служби РФ, вид діяльності - водій автомобіля (а.с.80-90). Тривалий час у звязку з працевлаштуванням позивач перебував за межами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивачу строків позовної давності та обґрунтовано послався на те, що спірна квартира була придбана у період шлюбу сторін, позивачем були сплачені всі пайові внески за вказану квартиру, позивач регулярно сплачує комунальні платежі, боргів по утриманню та обслуговуванню житлового приміщення немає.

Отже, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинно бути визнано право власності, по ? частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_5, а тому рішення суду в частині залишення права власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_2, слід скасувати та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом та безпідставністю його поновлення є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду слід скасувати в частині залишення права власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_2 з ухваленням в цій частині нового рішення та визнати за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_6.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Політ» про поновлення строку звернення до суду, визнання права власності скасувати в частині залишення права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді