Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/3006/17
Провадження № 2/644/736/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова

У складі: Головуючого судді Бугери О.В.,

При секретарі Ілові А.В.,

За участю позивача ОСОБА_1,

Представника позивача ОСОБА_2,

Представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась 16.05.2017 року до суду з вказаним позовом та просить визнати майно, а саме, одноповерховий житловий будинок літ. Ж-1 загальним розміром 10,2х8,3 м. кв., з мансардою літ. Жм, загальною площею 130,4 м.кв., у тому числі житловою 67,3 м. кв., і допоміжною 63,1 м. кв.; гараж літ. Н розміром 7х4,2 м. кв., прибудований до будинку; сарай літ. О розміром 3,8х2,5 м. кв.; теплицю літ. И; паркан 1,2, за адресою: м.Харків, вул. Молодіжна 212, спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на ? частину цього майна, та стягнути з відповідача суму судового збору. В обґрунтування позову зазначила, що 29.12.2001 року зареєструвала шлюб з відповідачем, вони зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. У період з 2002 року по 2006 рік перебуваючи у шлюбі, для задоволення житлових проблем сімї, за сумісні кошти, самочинно побудували по вулиці Молодіжній 212 у м.Харків, одноповерховий житловий будинок з мансардою, гараж, прибудований до будинку, сарай, теплицю, паркани. Оскільки відповідач перешкоджає її проживанню у будинку вона змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову уточнили та просили суд визнати житловий будинок літ.Ж-1 з мансардою літ.Жм, яка є часткою житлового будинку літ.Ж-1, гараж літ.Н, сарай літ.О., теплицю літ.И, паркан 1, паркан 2, розташовані на земельній ділянці площею 555 кв.м. за адресою м.Харків вулиця Молодіжна, 212, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, у якій частки кожного з них є рівними, і в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частку зазначеного майна. В цій частині вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснювала, що гроші на будівництво будинку вкладувала і свої, і сина, допомагав брат будівельними матеріалами, роботи проводили спільно з відповідачем.

В судовому засіданні відповідач, його представники, вважали, що позов не підлягає задоволенню, не заперечували проти того, що за період шлюбу з позивачем дійсно сторони побудували одноповерховий житловий будинок літ. Ж-1, з мансардою літ. Жм, сарай, по вулиці Молодіжній 212. Даний житловий будинок з мансардою та сараєм вони побудували на земельній ділянці право власності на яку не оформлено, але вона виділялась під будівництво його батькові, який побудував на ній будинок. В цьому будинку проживає його мати, в окремому будинку, яка подарувала йому відповідний будинок, після чого він з позивачкою почав будівництво будинку поряд. Але станом на день розгляду справи право власності на побудований будинок не оформлено, у встановленому законом порядку не зареєстровано, а тому не є можливим визначати право власності на відповідний обєкт. Також відповідач в судовому засіданні не підтримав заперечення проти позову, подані 24.07.2017 року його іншим представником. Зазначив, що не заперечує проти того, що житловий будинок із мансардою та сарай - є їх з позивачем спільною сумісною власністю, але не є спільною сумісною власністю гараж, оскільки він не має однієї стінки від сусідів, теплиця, вона є розбірною конструкцією, один із парканів не змінний, а другий поліпшили. Просили в позові відмовити, оскільки будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Між позивачем ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_4, укладено шлюб який зареєстровано 29.12.2001 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №554. Шлюб між сторонами не розірваний. /а.с.5/. Згідно довідки про склад сімї від 07.06.2017 року сторони зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с.33/.

Відповідачу на підставі договору дарування посвідченого 26.09.2002 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори , р. №2-3713 на праві приватної власності належить будинок літ. А-1 житловою площею 18,2 м.кв., сараї літ. Е,З,Д, льох літ. М, вбиральня літ. Г, огорожа та споруди №1-4, 6-7, І, які знаходяться за адресою: м.Харків, вул. Молодіжна 212. /а.с.6/. Рішенням виконкому Орджонікідзевської райради депутатів трудящих м.Харкова від 13.11.1984 року №372/5, будівлі були введені в експлуатацію. /а.с.15/.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.11.2006 року визнано за відповідачем ОСОБА_4В право власності на одноповерховий житловий будинок літ. Ж-1 загальним розміром 10,2х8,3 м. кв., з мансардою літ. Жм, загальною площею 130,4 м.кв., у тому числі житловою 67.3 м. кв., і допоміжною 63.1 м. кв.; гараж літ. Н розміром 7х4,2 м. кв., прибудований до будинку; сарай літ. О розміром 3,8х2,5 м. кв.; теплицю літ. И /а.с. 16/.

Відповідні обєкти розташовані на земельній ділянці площею 555 кв.м., яка була надана ОСОБА_5 батькові відповідача, на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської райради депутатів трудящих м.Харкова №91 від 10 травня 1958 року для будівництва. /а.с.13/.

Згідно відповіді на запит від 26.01.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на обєкт нерухомості по вулиці Молодіжній 212 вм.Харкові не зареєстровано. /а.с.79/.

Із змісту технічного паспорту виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 17.01.2006 року (інвентаризаційна справа № 668/66372, реєстровий номер №53379) вбачається, що по вулиці Молодіжній 212 у м.Харків на земельній ділянці розташовані одноповерховий житловий будинок літ. Ж-1, рік побудови 2006, загальним розміром 10,2х8,3 м. кв., з мансардою літ. Жм, рік побудови 2006, загальною площею 130,4 м.кв., у тому числі житловою 67.3 м. кв., і допоміжною 63.1 м. кв.; гараж літ. Н, рік побудови 2005, розміром 7х4,2 м. кв., прибудований до будинку; сарай літ. О, рік побудови 2005, розміром 3,8х2,5 м. кв.; теплицю літ. И, рік побудови 2005; паркан 1,2, рік побудови не зазначено; будинок літ. А-1, рік побудови 1959, житловою площею 18,2 м.кв., сараї літ. Е,З,Д, льох літ. М, вбиральня літ. Г, огорожа та споруди №1-4, 6-7, І /а.с.7-11/.

Згідно звіту про оцінку майна від 10.05.2017 року складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, одноповерховий житловий будинок літ. Ж-1, з мансардою літ. Жм, загальною площею 130,4 м.кв.; гараж літ. Н розміром 7х4,2 м. кв., прибудований до будинку; сарай літ. О розміром 3,8х2,5 м. кв.; теплицю літ. И складає 521 000(пятсот двадцять одна тисяча) гривень 00 копійок, без ПДВ.

Відповідачем не оспорюється факт зведення спірних будівель - одноповерхового житлового будинку літ. Ж-1, з мансардою літ. Жм, сарай літ.О, в період шлюбу та за спільні кошти. Даний факт також підтвердили свідки у судовому засіданні. Свідок ОСОБА_7, суду пояснила, що дійсно в період шлюбу сторони побудували будинок на земельній ділянці, спочатку там була лише одна хатинка, а потім зявився ще один будинок. Свідок ОСОБА_8 також підтвердила, що після початку спільного проживання сторони почали будувати будинок, знає що перший значний грошовий вклад був позивача, будівельні роботи проводили спільно.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

В ході розгляду справи встановлено та підтверджується даними технічного паспорту, що в період шлюбу сторонами проведено будівництво одноповерхового житлового будинку літ. Ж-1 з мансардою літ. Жм, яка є часткою житлового будинку літ.Ж-1, гаражу літ. Н, сараю літ. О, теплиці літ. И, про що свідчать дані про рік побудови. Відповідні обєкти експлуатуються. Право власності на відповідні обєкти визнано за відповідачем на підставі рішення суду, але відповідне право не зареєстровано, а тому є обєктом незавершеного будівництва.

Таким чином, спірний обєкт незавершеного будівництва є обєктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється; позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Тому, на думку суду, вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності підлягають частковому задоволенню, з урахуванням визначення статусу майна як обєкту незавершеного будівництва.

Що стосується вимог про визнання права власності на паркани, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають. В ході дослідження матеріалів справи встановлено із змісту технічного паспорту відсутність дати побудови відповідних обєктів. Тому, навіть за наявності посилань позивача на визнання позову в цій частині відповідачем, підстав для включення відповідних обєктів до спільного сумісного майна не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, позивачем при подачі позову сплачено 2605 гривень, як відсоток від ціни позову 260500 гривень. Судом задоволено вимоги позивача за виключенням парканів, вартість яких, згідно до даних технічного паспорту складає 787 гривень. Виходячи із наведеного, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 2597 гривень ( 260500 787)х1%).

Керуючись ст.ст.15, 16, 328, 331, 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 4, 11, 12, 76, 264-268, 354, п.9, 15.5. Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 обєкт незавершеного будівництва, що складається з одноповерхового житлового будинку літ. Ж-1 з мансардою літ. Жм, яка є часткою житлового будинку літ.Ж-1, гаражу літ. Н, сараю літ. О, теплиці літ. И, та що розташований на земельній ділянці площею 555 кв.м. за адресою: м.Харків, вул. Молодіжна 212, в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частину обєкту незавершеного будівництва, що складається з одноповерхового житлового будинку літ. Ж-1 з мансардою літ. Жм, яка є часткою житлового будинку літ.Ж-1, гаражу літ. Н, сараю літ. О, теплиці літ. И, та що розташований на земельній ділянці площею 555 кв.м. за адресою: м.Харків, вул. Молодіжна 212. В частині визнання права власності на паркани відмовити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2597 ( дві тисячі пятсот девяносто сім) гривень.

Повний текст рішення виготовлений 15.03.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Головуючий: суддя О.В. Бугера