Головуючий у 1-й інстанції Томілін О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А., суддів: Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 липня 2018 року, ухваленого в складі судді Томіліна О.М.,

по справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який з урахуванням уточненої редакції (а.с. 77-79, 84) пред'явлений до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася при наступних обставинах. 20.09.2017р. о 17.10год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «NISSAN QASHQAI», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Будівельників в місті Маріуполі біля будинку № 106, при зміні смуги руху не надав дорогу автомобілю «KIA SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням дружини позивача - ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку по смузі руху, і на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, чим порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України. В результаті зіткнення автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05.10.2017р. визнано вину ОСОБА_2 у настанні ДТП.

За оцінкою автотоварознавця вартість матеріальних збитків пошкодженням автомобіля «KIA SPORTAGE» становить 41897,37грн., з них 21662,25грн. - вартість відновлювального ремонту, 20235,12грн. - втрати товарної вартості транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», куди подав заяву позивач, але отримав відмову у виплаті страхового відшкодування через те, що відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована в ТДВ «СТ Домінанта», куди, в свою чергу звертався позивач і знову отримав відмову з тих підстав, що транспортний засіб ОСОБА_2 на день ДТП не був застрахований в ТДВ «СТ Домінанта». У зв'язку з чим, в кінцевій редакції позову ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної транспортному засобу в дорожньо-транспортній пригоді, 15331,42грн. та компенсувати за рахунок відповідача понесені витрати з оплати судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 15331,42грн., судовий збір у розмірі 704,80грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3, обговоривши доводи скарги і поданого відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 20.09.2017р. о 17.10год. в місті Маріуполі по проспекту Будівельників біля будинку № 106 сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій автомобіль «NISSAN QASHQAI», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, при зміні смуги руху не надав дорогу автомобілю «KIA SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням дружини позивача - ОСОБА_4, що належить на праві власності ОСОБА_3 Вина водія в порушенні вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху України, результатом чого стало зіткнення транспортних засобів, встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05.10.2017р. (а.с 8, 10).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.12.2017р. по іншій справі за спором між тими самими сторонами, що набуло чинності, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу 20235,12грн., у відшкодування моральної шкоди 500грн., компенсовано витрати за проведену оцінку пошкоджень транспортного засобу в сумі 1200грн. (а.с. 11-12).

Згідно страхового полісу № АМ/1622958 від 15.09.2017р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яка була повідомлена про настання ДТП; строк дії полісу з 16.09.2017р. по 16.09.2018р. (а.с. 13, 29, 34).

У відповідь на звернення ОСОБА_3 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовила у виплаті страхового відшкодування з мотивів діючого на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 20.09.2017р. іншого полісу страхування відповідальності власників наземного транспорту в ТДВ «СТ Домінанта» - поліс № АК/0976191 (а.с. 30).

ТДВ «СТ Домінанта» у відповідь на звернення позивача відмовила у визнанні ДТП за участю автомобіля ОСОБА_2 «NISSAN QASHQAI» страховим випадком з мотивів відсутності у ОСОБА_2 на 20.09.2017р. чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 31).

За звітом № 974/17 ФОП-СОД «ОСОБА_5.» про оцінку шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу «KIA SPORTAGE», 2017р.в., визначена вартість матеріальної шкоди в розмірі 41897,37грн., з яких: вартість відновлювального ремонту - 21662,25грн. (а.с. 14-28).

Задовольняючи позов в кінцевій редакції позовної заяви, суд врахував: преюдиційне значення постанови щодо ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення внаслідок встановленої його вини у настанні ДТП за участю автомобіля позивача; не оспорений сторонами розмір майнової шкоди, визначений автотоварознавцем; відсутність відомостей про виплату позивачеві будь-якого страхового відкшодування. На підставі зібраних матеріалів суд, керуючись положеннями ст.ст. 1187, 1192 ЦК України, роз'ясненнями у п.п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., постановами Верховного Суду України з усталеною судовою практикою, дійшов висновку про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем і неможливість відмови позивачеві в захисті його порушених прав з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

З такими висновками суду не можна не погодитись, зважаючи на наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тож, у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Аналогічних висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, дійшли Верховний Суд України в постановах від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16, Верховний Суд в постанові від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц, від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц, від яких колегія суддів не вважає за необхідне відступити.

В даній справі встановлено, що позивач в порядку досудового врегулювання спору звертався до двох страхових компаній.

Так, потерпілим було подане повідомлення про ДТП 21.09.2017р. до ТДВ СК «Альфа-Гарант», а на наступний день подана заява про виплату страхового відшкодування. Проте, 29.12.2017р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовило у такій виплаті з посиланням на страхування транспортного засобу ОСОБА_2 в ТДВ «СТ Домінанта» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 0976191. На підставі положень ст. 989 ЦК України ТДВ СК «Альфа-Гарант» вважала укладений із цією страховою компанією договір нікчемним, оскільки він укладений в період чинності попереднього полісу із ТДВ «СТ Домінанта», про що страхувальник ОСОБА_2 не повідомив.

У відповідь на звернення позивача ТДВ «СТ Домінанта» заперечувала наявність полісу на час ДТП і відповіла про відстутність підстав для визнання випадку страховим.

За відкритими даними центральної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 20.09.2017р. зазначений транспортний засіб застрахований в ТДВ СК«Альфа-Гарант», останнім днем чинності полісу ТДВ СК «Домінанта» відносно транспортного засобу з реєстраційним номером АН3275ІВ було 15.09.2017р. З 16.06.2017р. чинним був виключно поліс ТДВ СК «Альфа-Гарант».

В судове засідання як суду першої інстанції, так і апеляційного суду ОСОБА_2 не було представлено полісу (договору) страхування його відповідальності як власника наземного транспорту із ТДВ «СТ Домінанта», з якого вбачався б період його дії і, з чого можливо достеменно встановити, чи дійсно в період його дії був укладений другий договір із іншою страховою компанією - ТДВ СК«Альфа-Гарант», а також відповідачем не надано відомостей про те, що він повідомляв ТДВ СК«Альфа-Гарант» про існування першого аналогічного договору із ТДВ «СТ Домінанта».

За таких обставин, в межах даної справи не є доведеним факт чинності страхового полісу із ТДВ СК«Альфа-Гарант», не є спростованими твердження цієї страхової компанії про відсутність у ОСОБА_2 станом на 20.09.2017р. чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 31). Тому не можна стверджувати, що відповідач станом на момент ДТП мав підстави для страхового захисту, як слушно вказує у відповіді на апеляційну скаргу позивач.

У зв'язку з ненаданням відповідачем доказів первісного значення (страхового полісу із ТДВ «СТ Домінанта»), при окресленій спірності позицій двох страхових компаній, відсутні підстави для твердження про настання в даній справі за ДТП, що сталося 20.09.2017р., цивільно-правової відповідальності для ТДВ СК «Альфа-Гарант», на яку слід покласти обов'язок з виплати страхового відшкодування, як вказує відповідач в апеляційній скарзі.

Оцінивши зібрані докази, в тому числі преюдиційне значення згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанови про адміністративне правопорушення, яким встановлено вину ОСОБА_2 у настанні ДТП, суд дійшов висновку що між діями відповідача та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження автомобіля позивача «KIA SPORTAGE» є прямий причинний зв'язок, що є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. При цьому судом враховано абсолютне право потерпілого обирати спосіб свого захисту (у даній справі - в площині делікту, що є первісним перед договірними відносинами, що випливають зі страхування).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Присуджений обсяг відшкодування в розмірі 15331,42грн., що заявлений у зменшеному розмірі в кінцевій редакції позову, не перевищує встановленого автотехніком розміру матеріальної шкоди у звіті № 974/17 від 24.10.2017р., що не оспорений сторонами, і не включає ПДВ. У зв'язку з цим, із урахуванням положень ст. 1192 ЦК України, колегія суддів вважає обгрнутованим визначений розмір відшкодування до стягнення з заподіювача шкоди.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 не одержав з жодної зі вказаних страхових компаній страхового відшкодування, рішення суду, яким забезпечено реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою, яка здійснює діяльність з використання джерела підвищеної небезпеки, і що несе відповідальність за шкоду перед потерпілим (ОСОБА_2.), підлягає залишенню без змін.

Суд першої інстанції, з використанням висновків Верховного Суду і Верховного Суду України (справи № 6-2808цс15, № 754/1114/15-ц) слушно вказав, що ОСОБА_2, як особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах реалізації прав за Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV з подальшими змінами). Саме в цих відносинах можуть бути перевірені доводи відповідача щодо правдивості інформації щодо дійсності страхового полісу, наданої ТДВ СК «Альфа-Гарант», в чому ОСОБА_2 має сумнів, а також з'ясовані питання наявності у відповідача підстав для страхового захисту.

Призведення заміни сторони в ході судового розгляду справи, а не на стадії підготовчого засідання, на що посилається в апеляційній скарзі відповідач, не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано і в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова