Справа № 466/264/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення суми позики, стягнення відсотків за користування позикою та 3% річних від простроченої суми, -

в с т а н о в и в:

15 січня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 про повернення суми позики, стягнення відсотків за користування позикою та 3% річних від простроченої суми.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 21 грудня 2016 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір позики з ОСОБА_4, згідно якого відповідач взяв у борг у позивачів кошти в сумі 1000 доларів США та зобовязався повернути зазначену суму не пізніше 31 березня 2017 року.

Підтвердженням передання ОСОБА_4 коштів є розписка від 21.12.2016 року, підписана ним власноручно.

У той же час свої зобовязання відповідач ОСОБА_4 не виконав, кошти не повернув у визначений строк. На неодноразові телефонні дзвінки позивачів не відповідає. Повністю ігнорує останніх.

8 серпня 2017 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулася до відповідача з вимогою повернути кошті, взяті в борг, проте лист повернувся у звязку із закінченням терміну зберігання.

До цього часу відповідач ОСОБА_4 не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення позивачів, на звязок не виходить.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином і в строк.

Строк повернення коштів відповідачем завершився 31 березня 2017 року.

Наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З огляду на те, що договором не передбачено інший розмір процентів річних, то позивачами застосовано три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань від суми боргу, визначеного в іноземній валюті, то враховуючи положення нормативно-правових актів, а саме, ч. 2 ст. 192 ЦК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правила використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджені постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. №520, та висновки судової практики (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 во 10) індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

У звязку з цим, стягнення суми боргу визначається без урахування встановленого індексу інфляції.

Таким чином заборгованість за договором позики відповідача ОСОБА_4 складається із: суми боргу у розмірі 1000 доларів США - Національним банком України станом на 12 січня 2018 року встановлено офіційний курс гривні щодо іноземних валют у розмірі: 100 доларів США становить 2844.5711 грн., отже, сума заборгованості на 12.01.2018 року становить 28445,711 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі, встановленої обліковою ставкою НБУ (стаття 1048 ЦК України), які підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу за ввесь час користування коштами. Сума відсотків за користування позикою з 21.12.2016 року до 12.01.2018 року складає 4012 грн. 76 коп., яка обчислена за такою формулою: розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікова ставка НБУ / кількість днів у році х 100 процентів, звідси:

у період з 21.12.2017 р. по 13.04.2017 р. ((28 тис. 445 грн. 71 коп. х 114 днів х 14 %) : (365 днів х 100 %) = 1 тис. 243 грн 81 коп.),

у період з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. (28445,71 грн. х 42 днів х 13 %) : (365 днів х 100 %) = 425 грн 51 коп.),

з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. (28445,71 грн. х 154 дні х 12,5 %): (365 днів х 100 %) = 1 тис. 500 грн 21 коп.),

у період з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. (28445,71 грн. х 49 днів х 13,5 %): (365 днів х 100 %) = 515 грн 52 коп.),

у період з 15.12.2017 р. по 12.01.2018 р. (28445,71 грн. х 29 дні х 14,5 %) : (365 днів х 100 %) = 327 грн 71 коп.), які підлягаю стягненню з відповідача на користь позивачів; 3% річних від простроченої суми в розмірі 853 грн.37 коп.

В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, аналогічні викладеній у позовній заяві, позов підтримали повністю, просили задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відомостей про причину його неявки немає. Зі згоди позивача та його представника, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-285 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір позики з ОСОБА_4, згідно якого відповідач взяв у борг у позивачів кошти в сумі 1000 доларів США та зобовязався повернути зазначену суму не пізніше 31 березня 2017 року.

Підтвердженням передання ОСОБА_4 коштів є розписка від 21.12.2016 року, підписана ним власноручно.

У той же час свої зобовязання відповідач ОСОБА_4 не виконав, кошти не повернув у визначений строк. На неодноразові телефонні дзвінки позивачів не відповідає. Повністю ігнорує останніх.

8 серпня 2017 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулася до відповідача з вимогою повернути кошті, взяті в борг, проте лист повернувся у звязку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином і в строк.

Строк повернення коштів відповідачем завершився 31 березня 2017 року.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З огляду на те, що договором не передбачено інший розмір процентів річних, то позивачами застосовано три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Таким чином заборгованість за договором позики відповідача ОСОБА_4 складається із: суми боргу у розмірі 1000 доларів США - Національним банком України станом на 12 січня 2018 року встановлено офіційний курс гривні щодо іноземних валют у розмірі: 100 доларів США становить 2844.5711 грн., отже, сума заборгованості на 12.01.2018 року становить 28445,711 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі, встановленої обліковою ставкою НБУ (стаття 1048 ЦК України), які підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу за ввесь час користування коштами. Сума відсотків за користування позикою з 21.12.2016 року до 12.01.2018 року складає 4012 грн. 76 коп., яка обчислена за такою формулою: розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікова ставка НБУ / кількість днів у році х 100 процентів, звідси:

у період з 21.12.2017 р. по 13.04.2017 р. ((28 тис. 445 грн. 71 коп. х 114 днів х 14 %) : (365 днів х 100 %) = 1 тис. 243 грн 81 коп.),

у період з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. (28445,71 грн. х 42 днів х 13 %) : (365 днів х 100 %) = 425 грн 51 коп.),

з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. (28445,71 грн. х 154 дні х 12,5 %): (365 днів х 100 %) = 1 тис. 500 грн 21 коп.),

у період з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. (28445,71 грн. х 49 днів х 13,5 %): (365 днів х 100 %) = 515 грн 52 коп.),

у період з 15.12.2017 р. по 12.01.2018 р. (28445,71 грн. х 29 дні х 14,5 %) : (365 днів х 100 %) = 327 грн 71 коп.), які підлягаю стягненню з відповідача на користь позивачів; 3% річних від простроченої суми в розмірі 853 грн.37 коп.

Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд вважає, що вимога позивачів про стягнення заборгованості за договором позики, яка складається із суми боргу у розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют у розмірі: 100 доларів США становить 2844.5711 грн., отже, сума заборгованості на 12.01.2018 року становить 28445,711 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі 4012 грн. 76 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 853 грн.37 коп. ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, заборгованість за договором позики - борг у розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют у розмірі: 100 доларів США становить 2844.5711 грн., отже, сума заборгованості на 12.01.2018 року становить 28445,711 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 4012 грн. 76 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 853 грн.37 коп. підлягають стягненню з відповідача в користь позивачів в примусовому порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

У зв'язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, 18.07.1988 р. н. (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, 31.12.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, 09.11.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість за договором позики у розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 12.01.2018 року становить 28445,711 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 4012 грн. 76 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 853 грн.37 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, 18.07.1988 р. н. (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, 31.12.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, 09.11.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір по справі в розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, 18.07.1988 р. н. (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, 31.12.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, 09.11.1991 р. н. (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати на правову допомогу в розмірі 6345 (шість тисяч триста сорок пять) грн. 49 (сорок девять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області безпосередньо шляхом подання в тридцятиденний термін з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення суду виготовлено 14 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5