АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22ц/796/1603/18 Головуючий у 1 інстанції - Шевчук О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») іё з урахуванням уточнень до позову, просив суд ухвалити рішення, яким захистити його права як споживача, та стягнути на свою користь кошти за депозитними договорами: 1)№SАMDN 8534 від 10.01.2013 року, у сумі 5.000 грн.; 2) №SАMDNWFD900 від 13.01.2014 року у сумі 320.000 рублів, що еквівалентно 102.624 грн.; 3) №SАMDNWFD300 від 13.01.2014 року сумі 30.000 грн./т.1 а.с. 3-4, 83-86/.

Послався на те, що, по закінченні дії указаних депозитних договорів Банк безпідставно відмовляється повертати кошти.

В запереченні на позовну заяву відповідач ПАТ КБ «Приват Банк» стверджував, що позивач не надав оригінали документів на підтвердження договірних відносин між сторонами, та не підтвердив наявність на указаних рахунках коштів, які б належали до виплати позивачу /133-137/.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 11 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі/т.1 а.с.143-147/.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ПАТ КБ «Приват Банк» Сокуренко Є.С. подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема, судом першої інстанції не доведено, чи укладались договірні відносини між сторонами і чи перебували кошти на спірних депозитних рахунках.

Крім того, скаржник зазначив, що позивач, у разі підтвердження ним укладення з відповдачем договорів має надати інформацію та документальне підтвердження відсутності на час ухвалення рішення придбання Автономною комерційною організацією «Фонд захист вкладників»/уповноваженим банком Фонду у нього прав вимоги за вкладом, повернення яого він вимагає /т.1 а.с.213-247/.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.762 грн. - з 01.01.2018), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що 10.01.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено три депозитних договори: 1)№SАMDN 8534 від 10.01.2013 року, відповідно до якого позивач вніс кошти на рахунок Банку у сумі 5.000 грн. під 16% річних, терміном на один рік - до 10.01.2014 року; 2) №SАMDNWFD900 від 13.01.2014 року, відповідно до якого позивач вніс кошти на рахунок Банку у сумі 320.000 рублів, що еквівалентно 102.624 грн. під 9% річних, терміном на один рік - до 13.01.2015року; 3)№SАMDNWFD300 від 3.01.2014 року, відповідно до якого позивач вніс кошти на рахунок Банку у сумі сумі 30.000 грн. під 18% річних, терміном на 6 місяців - по 13.07.2014 року /т.1 а.с.15,16,17/.

Внесення коштів позивачем, відповідно до укладених депозитних договорів підтверджується оригіналами квитанцій, з яких слідує, що внесені на депозитні рахунки кошти у сумах, відповідно, 5.000 грн., 320.000 руб. та 30.000 грн. у графах «призначення платежу» були внесені у відповідності з номерами вище зазначених депозитних договорів /а.с.33/.

Згідно даних, викладених в депозитних договорах, укладеними вони були у філії ПАТ КБ «ПриватБанк» в м.Керч Автономної Республіки Крим, МФО 384436 і там же внесені грошові кошти.

Відповідно до умов зазначених договорів, у разі, якщо по закінченні дії депозитного договору, Вкладник не заявить Банку про бажання витребувати всі кошти з депозитного рахунка, вклад автоматично продовжується ще на одн рік.

Крім того, сторони передбачили також умову, що Вкладник має право у будь-який час, до закінчення дії договорів, витребувати всі кошти з відсотками, що перебувають на його депозитному рахунку.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини банкіського вкладу, відповідно до яких, в силу ч. 1 ст. 1058 ЦК України, одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. (Постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як слідує із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, як вкладник за вище зазначеними депозитними договорами, 21.09.2015 року, тобто, після закінчення дії цих догвоорів, звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з заявою про виплату всіх вкладів, з урахуванням відсотків /т.1 а.с.19,20/.

Однак, із головної структури Банку позивачу відправлена відповідь від 25.09.2015 року за №20.1.0.0.0/7-20150923/6646, згідно якої позивачу відмовлено у виплаті депозитних вкладів на тій підставі, що, у зв»язку з окупацією Кримського півострову, відповідно до постанови Правління НБУ №260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність у Криму /т.1 а.с.31/.

Вважаючи свої права як вкладника та споживача банківських послуг порушеними, позивач ОСОБА_2 звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна соба має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбачи чи замовити продукцію для собистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника.

А пунктом 19 ст.1 цього Закону передбачено, що продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. А в силу п.17 ст.1 цього Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих посреб.

Згідно п.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг, до яких, зокрема, належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач є споживачем банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а тому на ці правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно керувався вимогами ст.1058 ЦК України, про те, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором; частиною 1 ст. 1059 ЦК України про те, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, а письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту; ст. 1074 ЦК України про те, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Також судом першої інстанції правильно зазначено про те, що оскільки, стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «Приват Банк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсним договором має виконувати саме відповідач, як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано положення нормативних документів НБУ, зокрема, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року №174, які роз'яснюють, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Також судом першої інстанції враховано норми, що регулюють зобов'язальні правовідносини та наслідки невиконання зобов'язань - ст.ст. 526, 530, 610, 629 ЦК України.

Встановивши, що відповідачем порушено право позивача на повернення грошового вкладу з нарахованими процентами у розмірі позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги про стягнення депозитного вкладу заявлено у відповідності з чиним законодавством, та є такими, що підлягають до задоволення.

При цьому, привильність нарахованої суми, належної до виплати скаржником в апеляційній скарзі не спросотвано і рішення в цій частині не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що не виконання договору Банком порушило співвідношення майнових, інтересів сторін і позбавило позивача, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладенні договорів.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі відносно того, що позивачем не було доведено жодним належним доказом факт внесення коштів на спірні депозитні рахунки, та наявності коштів на цих депозитних рахунках на час звернення до суду з позовом, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, копіями договорів, відповідність яких спірним відносинам відповідачем не спростована, а також оригіналами квитанцій про внесення позивачем коштів на депозитні рахунки.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 368, 369, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач

Судді