Справа № 206/5080/17
Провадження № 2/206/120/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Гуртового В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги обґрунтував тим, що його бабусі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС, належала квартира АДРЕСА_1. Бабуся за життя залишила заповіт, яким все належне їй майно, в тому числі вищезазначену квартиру заповіла йому. В передбачений законом строк він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після її смерті. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він надав нотаріусу всі наявні в нього документи, після ознайомлення з якими нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою для відмови в постанові вказано відсутність у нього на руках правовстановлюючого документу на спірну квартиру. Цей документ був втрачений ще за життя спадкодавця, а отримання дублікату неможливе. Враховуючи викладені обставини оформлення спадкових прав можливе тільки в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала,наполягала на його задоволенні, просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з мотивів відсутності у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно.

Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року замінено первісного відповідача на належного.

Заслухав доводи позивача, представника відповідача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

18.06.2004 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Румянцева Л.І. посвідчила заповіт, яким ОСОБА_4, заповіла усе належне їй майно, в тому числі належну їй квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, ОСОБА_3 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с.14).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач, який є онуком померлої ОСОБА_4 постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.19) та протягом шести місяців звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після її смерті (а.с.43).

Тобто, позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В серпні 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, на спадкове майно, яке складається з: квартири АДРЕСА_1.

Однак, нотаріус своєю постановою від 29 серпня 2017 року відмовив йому у видачі свідоцтва, оскільки у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру (а.с.39).

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив його представник у судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру був втрачений ще за життя спадкодавця, а отримання дублікату є неможливим.

Так, доводи позивача та його представника щодо неможливості отримання дублікату правовстановлюючого документу, підтверджуються довідкою КП «ДМБТІ» ДОР №11250 від 21.08.2017 року (а.с.17).

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом роз'яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС належала квартира АДРЕСА_1 (Дніпропетровську), що також підтверджується копією довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 21.09.2017 року №11250 (а.с.17).

Таким чином, ОСОБА_4 набула право власності на зазначену квартиру та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі свідоцтва про право власності, а сама по собі втрата виготовленого, виданого та зареєстрованого свідоцтва про право власності на житло не припиняє право власності померлої на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, виходячи з цих усіх обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем для нотаріуса оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому, в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо.

Отже, ураховуючи, що документ, що засвідчує право власності на нерухоме майно існував, проте був втрачений власником, а отримати спадкоємець новий не має можливості, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи представника, щодо незгоди з позовом, суд до уваги не приймає, оскільки вони є явно необгрунтованими.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_2) до Дніпровської міської ради (ІК 26510514, місце знаходження: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького,75), третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора ( м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3)- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру №54 жилою площею 16,5 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дата складання повного судового рішення 19 березня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В. Зайченко