Справа № 459/2059/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/6866/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено. Змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначений рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2014 року. Зобов'язано стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (мешканця АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття з дня набрання рішенням суду законної сили. Виконавчий лист, виданий згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2014 року № 459/2914/14-ц, - відкликано.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вважає що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно рішення Червоноградського міського суду від 30.07.2014р. він сплачує позивачці в користь двох неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі 900 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону починаючи з 26.06.2014 року. Вказує на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за виконавчим документом по вказаному рішенні станом на 31.08.2017 року з врахуванням індексації борг складає 2287,17 грн., а не 11612,88 грн. як вказує позивач.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки в судове засідання суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, що аналогічні відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту рішення, що оскаржується вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 141, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 192 СК України, ст. 212 ЦПК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та задовольняючи позов, - виходив з того, що сторони з 20.10.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано 13.01.2015 року (копія рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.01.2015 року, справа № 459/5076/14-ц). Від подружнього життя сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких відповідач згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2014 року сплачує аліменти у розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 26.06.2014 року до їх повноліття. Суд вважав за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дітей із врахуванням матеріального становища сторін на момент винесення рішення, розміру прожиткового мінімуму на даний час, потреб дітей з урахуванням їх віку, тому, враховуючи матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходяться діти, а також те, що цінова політика на одяг та продукти харчування в порівнянні з 2014 роком (коли було ухвалено первісне рішення про призначення аліментів на утримання дітей) неодноразово змінювалася, суд вважав слушним посилання позивача на те, що їй важко повноцінно утримувати дітей. Позивач несе інші витрати пов'язані з фізичним, духовним та моральним розвитком дітей.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 що визначений за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2014 року із твердої грошової суми в розмірі 900 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, на стягнення аліментів [у частці] від його доходу (заробітку) в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) щомісячно на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття.

За ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ЦПК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вказаних норм закону новелу Сімейного Кодексу України, а саме те, що: «спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів», слід застосовувати в контексті змісту наведених норм, якими передбачено: обставини визначення способу стягнення аліментів; спосіб визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини; відповідні обставини, які підлягають перевірці та враховуються при визначенні способу та розміру стягнення аліментів.

При цьому слід вважати, що ст. 192 СК України у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки новела, що міститься у статті 181 СК України не містить посилань чи тверджень, які б вказували на необхідність застосування ст. 192 СК України, тобто обставин, які б підлягали перевірці судом у випадку заявлення вимог про зміну саме розміру аліментів.

Слід вважати, що законодавцем при констатації у вказаній частині статті «спосіб аліментів… змінюється…» вказано на певну необхідність, а не можливість здійснення зміни способу аліментів і це безальтернативне твердження вказує, також, і те, що обставини, перевірка яких передбачена при застосуванні ст. 192 СК України у даному випадку значення не мають. Мають ж значення фактично згадані загальні обставини, які перевіряються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Фактично судом вирішується питання про стягнення аліментів новим способом, тобто у новій формі, з перевіркою обставин, що мають значення на час розгляду справи без перевірки обставин, що мали значення в минулому. Тобто спосіб стягнення аліментів встановлюється по новому з перевіркою нових, існуючих обставин.

Перевіряючи обставини, що мають значення для даної справи в контексті вказаних норм колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно задоволено вимоги позовної заяви з врахуванням такого.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - сторони з 20.10.2007 року по 24.01.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії свідоцтв про шлюб, про народження дітей та рішення суду про розірвання шлюбу а.с. 4, 5, 7, 8)

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 липня 2014 року зобов'язано стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі 900 (дев'ятсот), 00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 26.06.2014 року до їх повноліття (а.с. 3).

Звернувшись в суд з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач фактично просить стягувати передбачений законом мінімум на двох дітей, що визначений ст.ст. 182, 183 СК України, про що йшлося вище. Суд, застосовуючи вимоги вказаних статей, у випадку відсутності певних істотних обставин, що можуть вплинути на визначення такого мінімального розміру зобов'язаний встановити саме такий розмір. Такими, істотними обставинами, що давали б підставу стягувати аліменти у іншому розмірі, відмінному від мінімального слід вважати, наприклад, наявність поганого стану здоров'я платника аліментів (важкої хвороби, каліцтва, тощо), утриманців у платника аліментів, надзвичайно скрутного матеріального стану платника, що обумовлений об'єктивними обставинами, наявності значних доходів у дітей або отримувача аліментів, що забезпечують їх повноцінне утримання, тощо. Спосіб та розмір ж стягнення, про який просить позивач є тим гарантованим державою мінімумом на утримання двох дітей, який забезпечить необхідний матеріальний мінімум для їх утримання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не наведено жодних доводів, які були б підтверджені певними доказами та свідчили б про неможливість сплати ним мінімального розміру аліментів у спосіб, який просить позивач. Зокрема, не вказано про будь-які перешкоди матеріального, особистого чи ін. характеру, що не дозволяли б йому сплачувати аліменти у вказаний спосіб та розмірі.

Доводи скарги та заперечення на позовну заяву, які зводяться до власного тлумачення відповідачем норм закону про це не вказують.

Місце ж праці та доходи про які заявила позивач (медична сестра у КЗ «ЦРЛ» та додатковий заробіток у стоматологічному кабінеті) аналогічно не вказують про необхідність зменшення розміру аліментів при визначеному нею способі.

Додатково про наявність мінливих, нерегулярних доходів відповідача, однак змогу сплати аліментів у мінімальному розмірі свідчать і довідки Червоноградського ВДВС (а.с. 6, 23), згідно яких відповідач не завжди вчасно і у визначених розмірах, однак сплачував аліменти, визначені за рішенням суду, погашаючи виниклу заборгованість.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу - відхилити, залишивши оскаржуване рішення суду без змін.

Помилкове посилання суду на ст. 192 СК України у даному випадку на законність та обґрунтованість рішення суду не вплинуло.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра