ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/668/18 Номер провадження 22-ц/814/69/18Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б. Карпушина Г.Л.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства імені Зубковського на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Куцин В.М. від 22 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного підприємства імені Зубковського про визнання припиненими договорів оренди землі та зобов`язання звільнити та повернути земельні ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати припиненими договори оренди землі №8 та №5, укладені 15 грудня 2012 року між ними як власниками землі та приватним підприємством ім. Зубковського, які зареєстровані державним реєстратором Шахворостівської сільської ради Миргородського району 22.02.2017 року за №19176778 та за №19175845. Одночасно просили зобов'язати відповідача звільнити та повернути належні їм земельні ділянки.

Вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 15.12.2012 року були укладені договори оренди належних позивачам на праві власності земельних ділянок строком на 5 років, державна реєстрація яких була здійснена підприємством лише 22.02.2017 року.

Вважають, що відповідач недобросовісно та зловживаючи своїм правом, навмисно затягував здійснення реєстрації свого права оренди, штучно збільшуючи строк користування їхніми земельними ділянками, чим порушив їх право на мирне володіння своїм майном. Оскільки сторони визначили та погодили строки оренди землі на п'ять років, а відтак здійснена відповідачем державна реєстрація договорів оренди в останній рік дії договорів фактично є намаганням подовжити загальний строк користування землею до 10 років поза їх волею.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано припиненим договір оренди землі №8, укладений 15 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПП ім. Зубковського зареєстрований державним реєстратором Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області 22.02.2017 року за №19175845.

Визнано припиненим договір оренди землі №5, укладений 15 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та Приватним підприємством ім. Зубковського, зареєстрований державним реєстратором Шахворостівської сільської ради Миргородського району 22.02.2017 року за №19176778.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання Приватного підприємства імені Зубковського звільнити та повернути земельні ділянки ОСОБА_3, площею 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 площею 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, призначені для ведення особистого селянського господарства що розташовані за межами населених пунктів Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, відмовлено.

Задоволення позовних вимог про визнання припиненими договорів оренди землі судом першої інстанції вмотивоване тим, що після проведення державної реєстрації договорів оренди 22.02.2107 року підприємство в порушення умов договору не прийняло та не приступило до використання землі, яка фактично була повернута власникам.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача звільнити та повернути земельні ділянки, місцевий суд встановив, що оскільки з часу реєстрації договору до часу вирішення спору судом земельні ділянки підприємству не передавалися і останній до їх використання не приступав, відсутні підстави для здійснення судового захисту у визначений позивачами спосіб покладення на орендаря обов'язку повернути власникам їх земельні ділянки.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо звільнення та повернення земельних ділянок сторонами не оскаржується, а отже в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

В апеляційній скарзі ПП імені Зубковського, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок площею по 2.0000 га, які розташовані на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, за межами населених пунктів, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно. Цільове призначення земельних ділянок визначено для ведення особистого селянського господарства.

15.12.2012 року позивачі уклали з ПП імені Зубковського договори оренди землі №5 та №8, визначивши в п. 8 п'ятирічний строк його дії, починаючи з дати його реєстрації.

В п. 43 спірних договорів зазначено, що останні набирають чинності після підписання та їх державної реєстрації.

Відповідно до умов договорів оренди, орендодавці надали ПП імені Зубковського, а останнє прийняло в строкове платне користування сільськогосподарські землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою вирощування сільськогосподарської продукції.

Одночасно, в день укладання договорів сторони підписали акти про передачу та прийом земельних ділянок в натурі, згідно яких орендар ПП ім. Зубковського прийняло від власників належні їм земельні ділянки в оренду строком на п'ять років.

Вказані акти є невід'ємною частиною договорів оренди землі.

Таким чином, з 15.12.2012 року орендар прийняв в своє користування належні позивачам земельні ділянки, тобто приступив до виконання своїх прав та обов'язків за договорами, реалізуючи своє право оренди.

В подальшому, 22.02.2017 року Приватне підприємство імені Зубковського здійснило реєстрацію речового права на підставі укладених між сторонами договорів оренди землі, яка була проведена державним реєстратором Шахворостівської сільської ради Миргородського району.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Стаття 17 ЗУ «Про оренду землі » встановлює, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Стаття 20 ЗУ «Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення договорів оренди, визначала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Між тим, отримавши в грудні 2012 року в своє фактичне користування спірні земельні ділянки та приступивши до реалізації свого права оренди, відповідач не виконав передбачений законом та умовами договору обов'язок щодо своєчасного проведення державної реєстрації (до 01.01.2013 року не зареєстрував договори оренди, з 01.01.2013 року не реєстрував своє речове право - право оренди), натомість продовжував користуватись останніми впродовж чотирьох років, здійснивши таку реєстрацію лише в лютому 2017 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на те, шо вони як власники узгодили з орендарем строк користування належними їм земельними ділянками впродовж п'яти років, про що зазначили в умовах договору та в акті прийому-передачі. Вважають, що відповідач зловживав своїм правом та за допомогою маніпуляцій умисно затягував реєстрацію договорів оренди, чим штучно створив підстави для збільшення їх строку дії.

Оскільки вони добросовісно сподівались на те, що належне їм майно буде знаходитись в користуванні відповідача стільки часу, скільки вони узгодили в умовах договорів оренди, але відповідач не бажає після сплину цього строку повертати спірні земельні ділянки, їх право власності підлягає судовому захисту шляхом визнання договорів припиненими.

При постановленні рішення по справі, суд першої інстанції вмотивував свої висновки посиланням на обставини, встановлені рішенням Миргородського міськрайонного суду від 05.03.2018 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що відповідач як сторона договору відтермінував перебіг дії строку договору з моменту їх державної реєстрації та штучно створив тривалий розрив між датами укладання договору та прийманням земельних ділянок в своє користування і датою реєстрації останніх, чим навмисно збільшив строк їх дії з 5 років до 10 років, на що згоди позивачі не давали, чим допустив порушення їх прав власності на землю.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України.

В даному випадку власники земельних ділянок обґрунтовано сподівались на добросовісне виконання орендарем свого обов'язку по своєчасній реєстрації договорів оренди та тривалість користування ним їхніми земельними ділянками протягом обумовленого договором строку в п'ять років. Тобто мали законні сподівання на реалізацію свого права по передачі належного їм майна іншій особі строком та на умовах договору. Такі законні сподівання в розумінні усталеної судової практики ЄСПЛ можна віднести до додаткових майнових прав, які підлягають судовому захисту.

Відтерміновуючи реєстрацію договорів оренди (згодом реєстрацію свого права оренди), збільшуючи тим самим строки користування належними позивачам земельними ділянками поза їх волею, орендар порушив принцип справедливого балансу інтересів сторін, не надаючи при цьому доказів легітимності своєї мети.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції постановив законне та справедливе рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що зміст останньої фактично зводиться до цитування законів та витягів з нормативних актів.

Так, в скарзі апелянт наголошує на тому, що державний реєстратор зазначив строк дії договорів - 15.12.2017 року, при цьому він не визначив строку дії договору, а зазначив його термін, що є різними поняттями.

Між тим, не погоджуючись з такими діями реєстратора, відповідач останні в передбаченому законом порядку не оскаржував.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, одночасно колегія суддів не вбачає необхідності виходити за її межі.

За вказаних обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства імені Зубковського відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2018 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Карпушин Г.Л.