справа № 201/373/15ц
провадження № 2зз/201/7/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 201/373/15ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2016 року, з метою забезпечення позовних вимог, було заборонено ОСОБА_1 відчуження квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2А було задоволено частково. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено. Рішення не скасовано та набуло чинності.

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2016 року. Свою заяву вона обґрунтувала тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2017 року позивачу було видано виконавчий лист, який наразі перебуває у провадженні в Соборному ВДВС м. Дніпра та відкрито ВП № 54361340. Заявник не є стороною виконавчого провадження, боржником у зазначеному провадженні є ОСОБА_3. Ані ОСОБА_3 ані ОСОБА_2 не є та не були ніколи власниками майна, на яке накладено заборону. Тому, ОСОБА_1 вважає, що вказана ухвала порушує її права як власника та перешкоджає у розпорядженні майном.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час і дату розгляду справи повідомлялися належним чином, проте ця обставина не перешкоджає розгляду заяви.

Заявник ОСОБА_1 через канцелярію суду 02.02.2018 року надала заяву, якою просила заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити та розглянути дане питання без їх присутності.

Позивач ОСОБА_2 через канцелярію суду 09.01.2018 року надала заяву, у якій просила суд у звязку із великим робочим навантаженням розглядати справу без її присутності з урахуванням направлених поштою заперечень та клопотань у справі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час і дату судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017)). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта ст. 154 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017)).

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, в провадженні старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра перебуває ВП № 54361340 з виконання виконавчого листа № 201/373/15ц, в якому зазначено боржником ОСОБА_3, стягувачем ОСОБА_2.

Відповідно до договору купівлі продажу від 07.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, право власності на квартиру АДРЕСА_2, що у м. Дніпропетровську належить ОСОБА_1. Копія зазначеного договору долучено до матеріалів справи. Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої наявна в матеріалах справи, власником квартири АДРЕСА_2, що у м. Дніпрі є в цілому ОСОБА_1, запис про державну реєстрацію від 19.05.2005 року.

26 грудня 2017 року на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_2, у яких остання зазначає свою незгоду із вимогою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову. В своїх доводах ОСОБА_2 зазначила, що відповідач у квартирі не проживала, її облаштуванням не займалась, надавала суду недостовірні дані, а також наголошує, що майно, яке підлягає передачі стягувачу ОСОБА_2 перебуває у квартирі, на яку накладено заборону. Тому наполягає на відмові у скасуванні заходів забезпеченням позову та вважає, що скасування заборони призведе до неможливості виконання рішення суду. Разом з тим, позивач зазначає, що саме ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні та жодним чином не вказує правових підстав необхідності продовження заборони на майно, належне ОСОБА_1.

Посилання позивача за первісним позовом ОСОБА_2 на ту обставину, що майно, яке має бути передано стягувачу за виконавчим провадженням знаходиться у квартирі, на яку накладено заборону, не знаходить свого підтвердження, оскільки окрім міркувань ОСОБА_2 нічим не підтверджене, тому суд критично ставиться до зазначених доводів та не бере їх до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись із доводами заяви про скасування заходів забезпечення позову, запереченнями позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, документи, копії яких надані сторонами після подання заяви про скасування заходів забезпечення позову, а також відповіддю Соборного ВДВС м. Дніпра, суд доходить висновку, що відсутні підстави для накладення нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, шляхом заборони здійснювати його відчуження.

При ухваленні рішення вказане питання судом не розглянуто та не вирішено питання стосовно арешту, накладеного на майно, належне ОСОБА_1В

Таким чином, суд доходить до висновку про правомірність заявлених вимог ОСОБА_1

З огляду на вказані фактичні обставини справи та відповідні їм приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, подана заява про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2016 року № 201/373/15ц, якою накладено заборону ОСОБА_1 відчуження квартири АДРЕСА_3 скасувати.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.С. Федоріщев