Єдиний унікальний номер 725/5663/17
Номер провадження 2/725/1084/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сорокан М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці належав на праві власності його прабабці ОСОБА_4, яка померла 18.02.1959 року та спадкоємцем її майна був син ОСОБА_5, який помер 18.04.2003 року.

Вказував на те, що його батько ОСОБА_6, постійно проживав та був зареєстрований разом зі своїм батьком - ОСОБА_5, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті останнього, разом з тим у встановленому законом порядку право на спадщину не оформив.

06.07.2014 року ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці, який належав його бабусі, а після її смерті батьку ОСОБА_5

З метою прийняття спадщини після смерті батька він звернувся з відповідною заявою в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору, проте у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено у звязку з відсутністю відповідного правовстановлюючого документу, що посвідчує факт належності спадкового майна спадкодавцю ОСОБА_6

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м. Чернівці, який складається з двох кімнат загальною площею 47,40 кв.м. та житловою площею 30,90 кв.м., сарай літ. Б, літня кухня літ. В., вбиральня літ. Г, гараж літ. Д, погріб Пг, криниця літ. К, вигрібна яма літ. І, огорожа №1-2.

В судове засідання позивач не зявився, від його представника ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечував у випадку, якщо це не буде порушувати прав інших осіб.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.01.2018 року до участі у справі залучено третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в судове засідання не зявились та направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рамках судового розгляду даної справи, судом, з метою повного, всебічного та обєктивного зясування всіх обставин справи витребувано наступні докази: матеріали спадкових справ після смерті ОСОБА_5, який помер 18.04.2003 року та ОСОБА_6, який помер 06.07.2014 року, а також матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок № 30 по вул. Козятинській в м.Чернівці.

Так, з матеріалів матеріали інвентаризаційної справи № 3180 вбачається, що будинковолодіння № 30 по вул. Козятинській в м. Чернівці, яке складалось з двох житлових кімнат належало на праві власності ОСОБА_4, яка померла 18.02.1959 року (а/с 5).

Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Наведене також узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом України у постанові від 06.02.2013 року за наслідками розгляду справи №6-167цс12, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Судом встановлено, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 був її син ОСОБА_5, який прийняв спадщину на вказане вище будинковолодіння шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується в тому числі матеріалами інвентаризаційної справи, відповідно до якої довідки про технічні характеристики будинку видавались ОСОБА_5 як користувачу вказаного будинковолодіння (а/с 9).

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2003 року помер ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на вказаний вище спірний житловий будинок, право власності на який у встановленому законом порядку він, як спадкоємець майна ОСОБА_4, не оформив.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_5 був ОСОБА_6, який є батьком позивача (а/с 10, 11).

Зі змісту спадкових справи вбачається, що окрім батька позивача ОСОБА_6 спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 був також ОСОБА_2.

ОСОБА_2 зі спадкодавцем не проживав, у встановлені строки з заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, ОСОБА_6 є таким, що прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про права на спадщину на спадкове майно, окрім спірного будинковолодіння.

Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що 06.07.2014 року помер ОСОБА_6 (а/с 7).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивача спадкоємцями за законом були також дружина померлого ОСОБА_8, яка померла 09.03.2015 року та син ОСОБА_3, які від прийняття спадщини відмовились на користь позивача.

Судом встановлено, що державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 15.11.2017 року №2822/02-31, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна спадкодавцю (а/с 18).

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, спірний житловий будинок належав спадкодавцю, будь-які ознаки здійсненого самочинного будівництва в матеріалах інвентаризаційної справи, а також в технічному технічного паспорту, що наявний в матеріалах справи відсутні, позивач вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину не змін, у звязку з тим, що спадкодавецеь за життя належним чином своє право власності на спірне будинковолодіння не оформив. У звязку з наведеним, за позивачем слід визнати право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР, ст.ст. 1216,1218,1220,1222,1223, ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Козятинська, 30 та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 47,40 кв.м., в тому числі житловою площею 30,90 кв.м., сараю літ. Б, літньої кухні літ. В., вбиральні літ. Г, гаража літ. Д, погребу Пг, криниці літ. К, вигрібної ями літ. І, огорожі №1-2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна