Справа № 206/6521/17
Провадження № 2/206/273/18
31 січня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря Мороза К.Т.
представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про застосування наслідків нікчемного правочину, -
ОСОБА_4 виклад позиції позивача.
Позиваючись до суду з даною заявою позивач зазначила наступне. 02.05.2017 помер брат позивача - ОСОБА_5. Під час прийняття спадщини позивачем, з'ясувалась, що померлим за життя було складено заповіт, яким він заповів все своє належне майно в рівних частках позивачу за справою, ОСОБА_3, тобто відповідачу, яка була працівником патронатної служби Територіального центру обслуговування, яка, також, подала заяву про прийняття спадщини та ОСОБА_6, яка померла у червні місяці 2017 року, та спадщину не приймала. Позивач вважала зазначений заповіт нікчемним, в зв'язку із чим, просила застосувати наслідки недійсного правочину до нього, посилаючись на наступні обставини. По-перше, Спадкодавець був інвалідом І групи по зору, не міг ні читати ні писати, та потребував сторонньої допомоги та догляду, а тому, під час підписання заповіту, були порушені приписи ч. 4 ст. 207 ЦК України та п. 5 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинні на час посвідчення заповіту (розпорядження спадкодавця щодо права на підпис правочину іншій особі, якщо фізична особа у зв'язку із хворобою не може підписати документ власноручно). По-друге, під час життя позивач та померлий узгодили, що спірне нерухоме майно, а саме квартира, яка була власністю померлого та їх матері, частку якої за домовленістю було оформлено на померлого з метою економії грошей, мала в цілому перейти до доньки позивача, на випадок їхньої смерті. По-третє, в порушення ч. 1 ст. 28 ЦК України оскаржуваний заповіт містить запис друкованим шрифтом прізвища та ініціалів померлого, в той час як особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям (ім'я фізичної особи, складається із прізвища, власного імені та по батькові). По-четверте, в порушення ст. 1247 ЦК України під час складання заповіту, також, не було зазначено місця та часу його складення, що є порушенням до форми заповіту. Не дотримано Правила ведення нотаріального діловодства, Наказ № 3253/5 від 22.12.2010, а саме відсутня інформація, що заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача (а.с.2-6).
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
08.12.2017 у даній цивільній справі відкрито провадження та призначено судове засідання (а.с.23). 03.01.2018 на адресу суду надійшли письмові пояснення державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, згідно змісту яких оспорюваний заповіт було посвідчено в присутності свідків, запрошених ОСОБА_8, у звязку із похилим віком та хворобою текст заповіту до підписання було прочитано йому запрошеними свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а потім, нотаріусом у його присутності, що виключає можливість зачитування заповіту іншого змісту. Заповідач мав можливість власноручно поставити підпис на заповіті, тому особу яка б за нього та від його імені підписувала заповіт він не призначав та не запрошував. Згодна з будь-яким рішенням суду (а.с.26).
16.01.2018 у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів (нотаріальну справу). Клопотання задоволено, ухвалою суду витребувано документи (а.с.33-34, 36). 31.01.2018 у судовому засіданні суд не виходячи до нарадчої кімнати, за наявності підстав, визначених у п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення представника позивача. 31.01.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Квартира АДРЕСА_1 - Данченко у місті Дніпропетровську (Дніпрі) (далі - квартира) на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.01.2001, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів (а.с.7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2002 ОСОБА_5 набув права власності на 1/2 частину квартири, належної ОСОБА_11 після її смерті (а.с.8). Відповідно до медичного висновку № 882 від 26.10.2011 ОСОБА_5 є інвалідом І групи по зору (а.с.81). Згідно довідки Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська № 359/06/22 від 07.02.2013 ОСОБА_5 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська та отримував пенсію по першій групі інвалідності від загального захворювання по зору з 06.08.1988 і довічно (а.с.81). 27.12.2014 державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 складено заповіт, згідно змісту якого ОСОБА_5, у звязку із хворобою та похилим віком у присутності свідків, які особисто незацікавлені у складанні заповіту, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належне йому рухоме та нерухоме майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті (кожному в рівних частках) ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_12. Заповіт посвідчено при свідках: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 У звязку із хворобою та похилим віком ОСОБА_5, заповіт прочитано вголос особисто свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та власноруч підписано у присутності нотаріуса о 12 годині 30 хвилин. На прохання ОСОБА_5, заповіт виготовлено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та прочитаний нотаріусом вголос ОСОБА_5 Заповіт має три графи: де надруковано прізвище та ініціали ОСОБА_5 та підпис, також власноручно зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_10, їх підписи. Наявна відмітка, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 У звязку з тим, що ОСОБА_5 не може особисто прочитати текст заповіту у голос, за його дорученням, в його та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Заповіт власноручно підписаний заповідачем ОСОБА_5 (а.с.13-14). 02.05.2017 ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КИ № 748546, видане 03.05.2017 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.12, 42). 17.05.2017 позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її брата, ОСОБА_5 (а.с.15, 40). 16.05.2017 відповідач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 41).
ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Так, чинним законодавством України передбачено, що кожна дієздатна особа може за життя визначити долю належного їй майна, залишивши заповіт. Заповіт обовязково складається за життя людини та набуває чинності лише після її смерті. Заповідач має право вільно розпоряджатися своїм майном, вільно обирати та призначати спадкоємців, в будь-який час скасовувати, змінювати та доповнювати вже посвідчений заповіт. Частиною 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту, є нікчемним. Статтею 1247 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми заповіту, серед яких: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Так, з аналізу ст. 1247 ЦК слід прийти до висновку, що час складення заповіту слід розуміти як термін. Це зумовлює висновок про те, що він повинен містити дату (день, місяць, рік), годину, хвилину. Додатковим аргументом на користь того, що слід вказувати саме годину та хвилину складення заповіту є вживання в ч. 1 ст. 1247 ЦК України слова «складення», яке характеризує процес завершення вираження і викладення волі заповідача. Таким чином, «час складення заповіту» має містити дату (день, місяць, рік), годину, хвилину його складення, що належить до форми заповіту. В той же час, як вбачається безпосередньо із оспорюваного правочину, останній не містить годину, хвилину його складення, а отже дана обставина свідчить про недотримання загальних вимог до форми заповіту. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що посвідчення заповіту має відбуватись наступним чином: нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Так, ст. 28 ЦК України передбачено, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Між тим, як вбачається із заповіту останній містить у відповідній графі, після розпорядження заповідача, прізвище, ініціали та підпис, а саме: "ОСОБА_5 підпис". Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посвідчення заповіту відбувалось з порушенням.
Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи встановлені обставини щодо порушення вимог до форми та посвідчення даного заповіту, суд приходить до висновку про нікчемність заповіту ОСОБА_5, та можливість задоволення позовної вимоги у відповідній редакції. Щодо інших аргументів, які позивач визначила як підстави для недійсності правочину, а саме: порушення приписів ч. 4 ст. 207 ЦК України, п. 5 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинні на час посвідчення заповіту (розпорядження спадкодавця щодо надання права на підпис правочину іншій особі, якщо спадкоємець у зв'язку із вадами або хворобою не може підписати документ власноручно). То, суд до таких тверджень ставиться критично, оскільки позивачем не доведено факт неможливості підписання спадкодавцем заповіту, тобто його не писемності, оскільки наявність поганого зору та/або сліпота не є доказом, що така особа не може підписувати документи. Посилання позивача на існуючу домовленість, щодо квартири, яка мала в цілому перейти до доньки позивача, на випадок їхньої смерті, нічим об'єктивно не підтверджена, та по своїй суті не свідчить про наявність сумнівів у волевиявленні заповідача за оспорюваним правочином. Твердження позивача на порушення Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого Наказом № 3253/5 від 22.12.2010, в частині відсутності інформації, що заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача спростовується самим змістом заповіту, де наявна відповідна інформація. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Окрім, вищевикладеного необхідно зазначити, що відповідно до пункту 9 ч. 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», дана цивільна справи, провадження у якій було відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, була розглянута за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 28, 1233, 1244, 1247, 1248, 1257 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
Застосувати наслідки недійсного правочину до заповіту НАЕ 172587, складеного 27.12.2014 від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі № 1-1418, в зв'язку із його нікчемністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 09.02.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак