Номер провадження: 22-ц/785/584/18
Номер справи місцевого суду: 1505/4440/2012
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 1505/4440/2012

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку нерухомого майна, виплату грошової компенсації вартості частки майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Боярського О.О. об 11 годині 05 хвилин 17 жовтня 2013 року в м. Білгород-Дністровський,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у жовтні 2013 року позовом, в якому остаточно просив: 1) у порядку припинення права власності ОСОБА_5 на 2/10 частин спільного нерухомого майна визнати за ним право власності на 4/10 частин житлового будинку, розміщеного за адресою - АДРЕСА_1, м. Білгород-Дністровський Одеської області (далі - Житловий будинок), що складаються в літері «А» з кухні № 2-1, площею - 5,4 кв. мм, житлової кімнати № 2-2, площею - 11,1 кв. м., житлової кімнати № 2-3, площею - 16,5 кв. м.. Всього загальною площею - 33 кв. м.; 2) стягнути з нього на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 2/10 частин вказаного житлового будинку.

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовував тим, що його батьку - ОСОБА_7 за життя належало - 4/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області (далі - Житловий будинок). Інші 6/10 частин житлового будинку належать ОСОБА_6.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 він успадкував 2/10 частин вищевказаного житлового будинку. Інші 2/10 частин цього житлового будинку успадкувала ОСОБА_8, а після її смерті - ОСОБА_5. Домовленості щодо володіння та користування спільним нерухомим майно між сторонами не досягнуто.

Не визнавши первісний позов ОСОБА_4, у серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила: 1) стягнути з ОСОБА_4 на її користь - 146 356,00 грн. грошової компенсації вартості 2/10 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок; 2) припинити її право власності на 2/10 частин вказаного нерухомого майна; 3) після сплати грошової компенсації визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/10 частин спірного житлового будинку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області під літерою «А», а саме - кухню № 2-1, площею - 5,4 кв. м.; житлову кімнату № 2-2, площею - 11,1 кв. м.; житлову кімнату № 2-3, площею - 16,5 кв. м., всього загальна площа приміщень - 33 кв. м..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 2/10 частин вищевказаного житлового будинку в розмірі - 44 472,78 грн..

Роз'яснено сторонам, що за поділом інших спірних приміщень вони мають звернутися до суду після встановлення їх правового статусу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 р. касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_5 апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні грошової компенсації вартості прибудов літера «а1», літера «а5» та гаражу літери «Д». Просить рішення в цій частині змінити. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію ринкової вартості прибудови літера «а1», прибудови літера «а5», гаражу літера «Д». Посилається на те, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на помилковість висновку суду про те, що прибудови літера «а1» та літера «а5», гараж літера «Д» не входять до складу 2/10 частин житлового будинку.

Під час нового апеляційного розгляду справи ОСОБА_9, представник ОСОБА_5, у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. На пропозицію апеляційного суду надати докази вартості спірного майна до наданих раніше апеляційному суду роздруківок з Інтернету додатково надала роздруковані з Інтернету оголошення щодо вартості гаражів в м. Білгород-Дністровському Одеської області. У наданих письмових поясненнях, посилаючись на Звіт про оцінку 2/10 частин житлового будинку від 10.01.2013 р., ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості гаражу, який входить до складу 2/10 частин житлового будинку, у розмірі - 50 672,016 грн..

ОСОБА_4 у наданих раніше апеляційному суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що вартість гаражу увійшла до вартості 2/10 частин житлового будинку, яка сплачена ним за рішенням суду. Попередніми рішеннями суддів встановлено, що прибудови літери «а-1», «а-5» є об'єктами самочинного будівництва, а тому вони не увійшли до складу спадкового майна.

Під час нового апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні вважали необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на те, що ОСОБА_4, сплативши вартість грошової компенсації 2/10 частин житлового будинку, тим самим сплатив ОСОБА_5 і грошову компенсацію вартості гаражу. ОСОБА_5 намагається ще раз стягнути з нього вартість гаражу. Підстави для стягнення грошової компенсації вартості прибудов під літерами «а-1», «а-5» відсутні, оскільки вони є об'єктами самочинного будівництва.

Білгород-Дністровська міська рада Одеської області у судове засідання представника не направила. ОСОБА_6у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Письмових заперечень (відзиву)/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам по справі належить по 2/10 частин житлового будинку. Поділити житловий будинок в натурі неможливо. З ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 2/10 частин житлового будинку без врахування вартості прибудов літери «а-1» та «а-5», гаражу літера «Д», оскільки вони є об'єктами самочинного будівництва (Т. 1, а. с. 150 - 153).

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджений судом доказів встановлено.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 06 січня 1984 року Білгород-Дністровським міським відділом комунального господарства Одеської області, на підставі рішення виконкому від 29 грудня 1983 року № 1138, ОСОБА_7 належало на праві власності 2/5 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, що у цілому складався з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею - 126 кв. м., житловою площею 64,5 кв. м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В», «Є» - вбиральні; літ. «Г» - сараю; № 1-10, І - споруди, розташованих на земельній ділянці, площею - 600 кв. м.. Право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 06 січня 1984 року (Т. 1, а. с. 146, 147).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (Т.1, а. с. 8).

Відповідно до листа Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 15.09.2011 р. (Т. 1, а. с. 9) спадкоємцями майна ОСОБА_7 за законом є син ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_8. Спадкову справу за заявами ОСОБА_8 та ОСОБА_4 заведено 06 березня 1991 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області (Т. 1, а. с. 6, 7).

31 жовтня 1991 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8, після смерті чоловіка ОСОБА_7, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, який у цілому складався з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею - 126 кв. м., житловою площею - 64,5 кв. м.; літ.«Б» - літньої кухні; літ. «В», «Є» - вбиральні; літ. «Г» - сараю; № 1-10, І - споруди, розташованих на земельній ділянці, площею - 600 кв. м. (Т. 2, а. с. 190 - 190 зворотня сторона).

15 червня 2010 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_4, після смерті батька ОСОБА_7, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 частин вищевказаного житлового будинку. Право власності на 2/10 ч. житлового будинку зареєстровано в державному реєстрі (Т. 1, а. с. 14-16).

ОСОБА_8 померла 18 березня 2010 року.

19 червня 2012 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, після смерті сестри ОСОБА_8, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, який складався з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею - 126 кв. м., житловою площею - 64,5 кв. м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В», «Є» - вбиральні; літ. «Г» - сараю; літ. «Д» - гаражу; споруд № 1-10, І, розташованих на земельній ділянці, площею - 600 кв. м.. Право власності ОСОБА_5 зареєстровано бюро технічної інвентаризації 12 липня 2012 року (Т. 1, а. с. 82 - 84).

Таким чином, після оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_7 співвласниками нерухомого майна по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області стали ОСОБА_4 з часткою - 2/10, ОСОБА_5 з часткою - 2/10, ОСОБА_6 з часткою - 6/10.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року у справі 495/2677/14-ц встановлено, що отримане ОСОБА_5 19 червня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом є чинним та обов'язковим для виконання, тому відсутні підстави для повторного визнання права ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з гаража літ. «Д», розміром - 5,52 м. х 3,40 м. по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, та визнання права власності за ОСОБА_5 на вказаний гараж, оскільки їй вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, до якої входить, зокрема, цей гараж. Прибудова літера «а1», розміром - 6,0 х 4,0 м., прибудова літера «а5», розміром - 1,53 х 2,42 м., розташовані по АДРЕСА_1 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, на яке ОСОБА_5 просить визнати право власності та розподілити з ОСОБА_4, збудовані спадкодавцем ОСОБА_7 самочинно (Т. 1, а. с. 192 - 195, Т. 2, а. с. 98 - 104).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року у справі № 495/8779/14-ц встановлено, що спірний гараж під літ. «Д» по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області побудований ОСОБА_7 у 1988-1989 роках і відсутні правові підстави відносити цей гараж до самочинних будівель. Гараж під літ. «Д» по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області увійшов у частку, яку ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_8 (Т. 1, а. с. 196 - 199, Т. 2, а. с. 108 - 111).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні положення містяться в ч. 4 ст. 82 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення.

Згідно наданого ОСОБА_5 «Звіту про оцінку 2/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1» від 10.01.2013 р. (Т. 1, а. с. 57 - 78) оціночна вартість 2/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1 складає без врахування ПДВ - 146 356,00 грн. або - 18 311 доларів США. При цьому об'єктом дослідження були: 1) двокімнатна квартира житлового будинку літера «А», прибудова літера «а1», прибудова літера «а5», ганок «а3», ганок «а6», частина гаражу «Д» (Т. 1, а. с. 66). Разом з тим, окремого розміру вартості прибудов літера «а1» та літера «а5», гаражу літера «Д» вказаний звіт не містить.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи про виділ в натурі 2/10 частин житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області від 25 липня 2013 року приміщення житлового будинку поділити співвласникам, відповідно до розміру їх ідеальних часток - по 2/10 ч. кожному, в натурі технічно неможливо. Ринкова вартість 2/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області становить - 29 049,00 грн., або - 1 761,00 грн. за 1 кв. м. (Т. 1, а. с. 97 - 131). Об'єктом дослідження був житловий будинок літера «А», ганок з козирком літера «а3», убиральня літера «Є», частина огорожі № 1, огорожа № 4, ворота № 5, хвіртка № 6 (Т. 1, а. с. 99 - 100). При цьому вказано, що поділу, виділу самочинно зведенні прибудови літери «а1», «а5», гараж літера «Д» не підлягають. У зв'язку з цим висновок судової будівельно-технічної експертизи розміру їх вартості не містить (Т. 1, а. с. 102).

Між сторонами виникли правовідносини спільної власності.

Згідно зі ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

За змістом ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Направляючи справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, вказав: «…Разом з тим, апеляційний суд залишив вказані вище докази поза увагою та дійшов помилкового висновку, що спірний гараж не входив до спадкового майна після смерті ОСОБА_8

Визнавши за ОСОБА_4 право власності на частку у спірному майні, яка належала ОСОБА_5, апеляційний суд залишив поза увагою, що грошову компенсацію стягнуто за 2/10 частини цього майна без урахування гаража, хоча експерт такий розмір будівель, з урахуванням гаража, встановив.

Крім того, відповідач подавала звіт про оцінку 2/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, відповідно до якого оціночна вартість цього майна складає без врахування ПДВ 146 356 грн. або 18 311 доларів США (том 1 а. с. 57-78)...».

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, чинного на час постановлення ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно із ст. 417 ЦПК України, чинного на час нового розгляду справи апеляційним судом, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої чи апеляційної інстанцій про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів на іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення маж бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Виходячи з встановлених на підставі наявних справі доказів обставин, право ОСОБА_5 на отримання грошової компенсації вартості прибудов літери «а1», «а5» не порушено, оскільки вони є об'єктами самочинного будівництва. Висновки суду першої інстанції цій частині є правильними. В цій частині колегія суддів приймає до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи про те, що прибудови літери «а1» та «а5» є об'єктами самочинного будівництва, а тому не приймає до уваги протилежні висновки, які містяться в іншому письмовому доказі - Звіті про оцінку 2/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1, від 10.01.2013 р..

Щодо права ОСОБА_5 на отримання грошової компенсації вартості гаражу літера «Д» колегія суддів зазначає наступне.

Як було вказано вище гараж літера «Д» не є об'єктом самочинного будівництва. Разом з тим, для стягнення на користь ОСОБА_5 грошової компенсації вартості гаражу необхідно визначити цю вартість.

Наявні у справі «Звіт про оцінку 2/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1» від 10.01.2013 р. (Т. 1, а. с. 57 - 78), Висновок судової будівельно-технічної експертизи про виділ в натурі 2/10 частин житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області від 25 липня 2013 року (Т. 1, а. с. 97 - 131) не містять відомостей про вартість гаражу літера «Д», як окремого об'єкту нерухомого майна. З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про те, що судовий експерт визначив розмір вартості будівель з врахуванням вартості гаражу літера «Д». Будь-яких інших письмових доказів, які б містили відомості про вартість гаражу літера «Д», матеріали справи не містять.

Для визначення вартості гаражу літера «Д» необхідні спеціальні знання (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України).

У судовому засіданні від 26.10.2017 р. апеляційний суд запропонував надати докази вартості гаражу літера «Д», право заявити клопотання про призначення судової експертизи. Доказів вартості гаражу літера «Д» надано не було.ОСОБА_9, представник ОСОБА_5, надала апеляційному суду роздруковані з Інтернету оголошення щодо вартості гаражів в м. Білгород-Дністровському Одеської області. У наданих письмових поясненнях, посилаючись на Звіт про оцінку 2/10 частин житлового будинку від 10.01.2013 р., ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості гаражу, який входить до складу 2/10 частин житлового будинку, у розмірі - 50 672,016 грн..

На підставі наданих представником апелянта роздруківок з Інтернету оголошень щодо вартості гаражів в м. Білгород-Дністровському Одеської області колегія суддів не може встановити конкретно вартість гаражу літера «Д», оскільки для цього необхідні спеціальні знання.

Не можна встановити вартість гаражу літера «Д» і на підставі Звіту про оцінку 2/10 частин житлового будинку від 10.01.2013 р.. По-перше, вказаний висновок не є актуальним на час розгляду справи апеляційним судом. По-друге, є незрозумілим, на підставі якої методології, за відсутності вартості гаражу у вказаному звіті, ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості гаражу у розмірі - 50 672,016 грн..

У судовому засіданні від 08.02.2018 р. колегія суддів, на виконання вимог п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, неодноразово роз'яснювала представнику апелянта право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості гаражу літера «Д», або про оголошення перерви з метою отримання відповідних консультацій або надання будь-якого письмового доказу (висновку спеціаліста щодо вартості на час розгляду справи апеляційним судом тощо) щодо вартості гаражу літера «Д». Представник апелянта відповідного клопотання не заявила, вважала можливим закінчити розгляд справи за наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За правилами, передбаченими ст. ст. 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказ подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апелянта про стягнення з ОСОБА_4 на її користь вартості гаражу літера «Д» у розмірі - 50 672,016 грн. є недоведеними.

Оскільки суд першої інстанції відмовив у стягненні грошової компенсації вартості гаражу літера «Д» у зв'язку з тим, що вважав цей об'єкт самочинним будівництвом, що не відповідає встановленим по справі обставинам, колегія суддів вважає необхідним змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у стягненні грошової компенсації вартості гаражу літера «Д». У стягненні грошової компенсації вартості гаражу літера «Д» необхідно відмовити за недоведеністю його вартості, задовольнивши, таким чином, апеляційну скаргу частково.

В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у стягненні грошової компенсації вартості майна, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості гаражу - змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова