Справа №: 398/679/17
провадження №: 2/398/155/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" лютого 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., представників позивача Коряковцева Я.В., Козицької Л.С., представника Новопразької школи-інтернат Коробко А.Ю., представника Червонокам»янської сільської ради Бесараб Т.О., відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії справу за позовом Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування до ОСОБА_5 , треті особи Новопразька спеціалізована загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів, Червонокам»янська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Представник Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування , діючи в інтересах дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав щодо її сина та стягнення аліментів на його утримання .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 , 30.08.2010 року, на підставі заяви матері ОСОБА_5 та путівки Управління освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації перебуває у Новопразькій спеціалізованій загальноосвітній школі - інтернат І-ІІ ступенів. Протягом 2014 - 2016 років відповідач забирала дитину лише на період літніх канікул, пояснюючи це скрутним матеріальним становищем. Дитину протягом навчального року у закладі не відвідувала, не цікавилась його життям та матеріальним становищем, матеріально не утримувала. Згідно інформації наданої на ОСОБА_5 Червонокам»янською сількою радою , остання за місцем проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до вживання спиртних напоїв, коли забирає сина на період літніх канікули, його вихованням не займається, дитина живе сама по собі без батьківського піклування. На засідання комісії з питань захисту прав дитини на якій вирішувалось питання доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав , остання не з»явилась, а ОСОБА_6, який був опитаний в присутності представника Новопразької школи-інтернат, повідомив, що не бажає проживати біля матері та погодився на позбавлення її батьківських прав.Тому з метою захисту прав і інтересів дитини вимушені звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представники позивача вимоги за позовом підтримали та просили їх задовольнити з підстав вказаних в ньому . Пояснили, що ОСОБА_6 був влаштований до Новопразької школи- інтернат на підставі заяви матері та у зв»язку з тим, що він має певні вади з розвитком та потребує спеціального догляду та виховання. З 2014 року ОСОБА_5перестала проявляти батьківську турботу до дитини. Відповідно правил перебування дитини у даному навчальному закладі, батьки повинні забирати своїх дітей на вихідні та на канікули і відповідач про це добре знає. Але вона ніколи не проявляла ініціативи до того щоб забрати сина. Працівники служби у справах дітей постійно їй нагадують про те, що необхідно забрати дитину на канікули, але вона навіть ці нагадування ігнорує. Коли ж відповідача вдається умовити забрати сина на канікули, дитина вдома перебуває без догляду матері, хоча він має певні вади з розвитком і потребує постійного нагляду. Козицька Л.С. просила суд звернути увагу на ту обставину, що протягом тривалого часу розгляду справи відповідач жодних висновків для себе не зробила та на шлях виправлення не стала, до сина так і не з»явилась, навіть не зателефонувала привітати його на день народження.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона раніше постійно забирала сина із навчального закладу на літні канікули. Через відсутність грошових коштів та скрутне матеріальне становище наразі забирати сина на вихідні дні та нетривалі канікули не має можливості. Не заперечувала того, що дійсно у 2017 році сина зі школи - інтернат не забирала і бачила його лише один раз. Пояснила, що крім ОСОБА_6 у неї є донька, яка проживає у м.Олександрія і до якої вона постійно їздить допомагати глядіти грудну дитину. Не заперечувала того факту, що дійсно зловживає алкоголем. Ту обставину, що лише один раз протягом 2017 року їздила провідувати сина пояснила тяжким матеріальним становищем.

Представник Новопразької спеціалізованої загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІ ступенів в судовому засіданні вимоги за позовом підтримав та пояснив, що ОСОБА_6 у їхньому навчальному закладі перебуває з 2010 року. У період по 2013 рік ніяких проблем з відповідачем не було, вона постійно систематично забирала сина додому. В подальшому, у зв»язку зі скрутним матеріальним становищем ОСОБА_5 у 2013 році написала заяву про те, що буде забирати сина лише на літні канікули. У 2014, 2015, 2016 роках відповідач таку заяву не писала і сина із школи у вихідні дні та на канікули , як то передбачено правилами внутрішнього трудового розпорядку навчального закладу, не забирала, не цікавилась його життям та не надавала матеріальної допомоги на його утримання. А коли забирала дитину на літні канікули, не приділяла його вихованню та дозвіллю належної уваги, дитини була сама по собі.

Представник Червонокам»янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_7 позовні вимоги у судовому засіданні підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на те, що відповідач виключно негативно характеризується за місцем проживання, зловживає алкоголем, ніде не працює і бажання працювати не має. Живе за кошти, які отримує її хвора мати у виді пенсії. До сільської ради постійно надходять скарги від мешканців села на поведінку ОСОБА_5, які скаржаться на те, що вона постійно залишає на тривалий час свою безпорадну матір без належного догляду та харчування . А коли ОСОБА_5 забирала сина ОСОБА_8 на канікули мешканці села постійно скаржились на те, що дитина покинута на призволяще, він бродив сам по селі та шукав свою матір. Бувало годинами сидів біля траси голодний та неохайний, дивився на проїдаючи мимо автомобілі, так він проводив своє дозвілля. Односельчани скаржились на те, що дитина може потрапити під колеса автомобілів, а матері до цього було байдуже, вона ніколи не займалась належним чином вихованням дитини. Протягом 2017 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 додому не забирала і постійно пиячила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона працює спеціальним педагогом Новопразької школи - інтернат. ОСОБА_6 прибув у школу 30.08.2010 року з діагнозом легка розумова відсталість. Він дуже сором»язливий, погано орієнтується у просторі, має обмежений словарний запас та потребує постійної уваги дорослих. Вона у школі працює з 2008 року. За час своєї роботи вона неодноразово телефонувала відповідачці та повідомляла про необхідність забрати дитину на канікули, а ОСОБА_5 , посилаючись на відсутність коштів ігнорувала її вимоги. Здоров»ям та умовами життя сина вона не цікавилась взагалі. У 2016 році ОСОБА_5 приїздила до школи-інтернат, оскільки їй була потрібна довідка до Управління соціального захисту про те, що дитина перебуває у їхній установі. Отримавши необхідні документи ОСОБА_5 похапки побігла на автобус навіть не приділивши синові належної уваги.

Малолітній свідок ОСОБА_6 , який є сином відповідачки, в судовому засіданні пояснив, що востаннє був вдома коли навчався у шостому класі. Він хотів би жити із матір»ю. Коли мати приїздила до інтернату йому ніколи нічого не привозила.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно частин 2 та 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_6 являється матір»ю неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Батько дитини протягом 12 років проживає окремо від дитини та колишньої дружини, вихованням сина не займається (а.с.9).

З 30.08.2010 року ОСОБА_6 зарахований до Новопразької спеціальної загальноосвітньої школи- інтернату на підставі заяви матері , висновку медико-педагогічної комісії та путівки Управління освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації. Протягом 2010 - 2011 років ОСОБА_5 забирала сина із навчального закладу на період зимових та літніх канікул. На початку 2013 року відповідач написала заяву про те, що її син буде перебувати у навчальному закладі протягом усього навчального року у зв»язку з тим, що вона потрапила у тяжкі життєві обставини. Протягом 2014-2016 років ОСОБА_5 забирала дитину лише на період літніх канікул, після нагадування про це працівниками сільської ради та служби у справах дітей (а.с. 6, 14, 15).

Відповідно довідки-характеристики виданої Червонокам»янською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_5 за місце проживання характеризується негативно, зловживає алкоголем. Сина, який знаходиться у спеціальному закладі не хоче забирати на канікули. Влітку 2016 року дитина бродила по селу сама собі надана. До сільської ради неодноразово звертались і звертаються односельці з проханням прийняти якісь міри до ОСОБА_5 (а.с. 7,12).

Відповідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_5, умови для проживання у АДРЕСА_1 задовільні. В будинку чисто, санітарно-гігієнічні умови в нормі (а.с.11).

Відповідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської райдержадміністрації, з врахуванням того, що ОСОБА_5 протягом 2014-2016 років забирала дитину лише на літні канікули, дитину протягом навчального року не відвідує, не цікавиться його життям та здоров»ям, матеріально не утримує, за місцем проживання характеризується негативно, схильна до вживання алкогольних напоїв, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 (а.с. 16).

На підставі пояснень представника позивача, відповідача та свідків встановлено, що протягом 2017 року ОСОБА_5 жодного разу не забирала сина додому на канікули та вихідні дні, навідувала дитину лише один раз з метою отримання довідки до Управління соціального захисту, здоров»ям та умовами життя дитини не цікавилась, не проявляла до нього батьківської турботи та піклування.

Як вбачається з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не виконує батьківських обов'язків, станом здоров'я та розвитком дитини не займається та не цікавиться, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина , що є підставою для задоволення позовних вимог у силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Доводи ОСОБА_5 щодо відсутності коштів для проїзду до школи -інтернат в якій перебуває її син, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач має задовільний стан здоров»я та можливість працевлаштуватись, але жодних зусиль для цього не докладає. Протягом тривалого часу розгляду справи судом неодноразово роз»яснювалось відповідачеві необхідність змінити своє ставлення до виховання сина, надавалась можливість для цього, але жодних позитивних наслідків це не дало.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України).

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину ( ч.2 ст. 166 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зазначені норми закону, на думку суду вимоги позивача щодо стягнення із ОСОБА_5 аліментів на утримання сина також підлягають задоволенню.

Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд покладає на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265 , п. 9, пп. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки та жительки АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_1 на користь Новопразької спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІ ступенів Олександрійського району Кіровоградської області, що знаходиться за адресою : смт. Нова Прага Олександрійського району, Кіровоградської області по вул. Тітаренка, 24, ідентифікаційний код 22215959 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісячно по 1/4 частині з усіх видів заробітку( доходу ), починаючи з 01.03.2017 року і до повноліття сина ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки та жительки АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_1, на користь держави 640 грн судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 16 лютого 2018 року.

Суддя Т.А.Бугайченко