Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9941/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 2 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/9941/17 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради про визнання дій протиправними, пункту рішення ради незаконним та скасування державної реєстрації права власності

та за зустрічним позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради. Просила визнати протиправним та скасувати пункт 3-й рішення Житомирської міської ради від 17 березня 2006 року №671 про прийняття у комунальну власність міста 44/100 ід. частин комунальної квартири АДРЕСА_1, а також скасувати державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за територіальною громадою м. Житомира в особі Житомирської міської ради. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору дарування від 12 березня 2001 року набула право власності на 44/100 ід. частин квартири АДРЕСА_1, де вона й зареєстрована. 26 грудня 2004 року трапився випадок, внаслідок якого квартира була зруйнована. Вона звернулася до Житомирської міської ради для забезпечення її житлом. При цьому заяви про передачу власної кватири до комунальної власності територіальної громади міста Житомира не писала та акту прийому-передачі даної квартири не підписувала. У 2006 році міська рада передала їй у власність квартиру АДРЕСА_2, а у серпні 2017 року вона довідалася, що частина квартири по АДРЕСА_1 їй більше не належить, оскільки 07 вересня 2006 року право власності зареєстроване за територіальною громадою міста Житомира. Вважає, що рішення міської ради у частині прийняття до комунальної власності міста її частини кватири по вул. В.Бердичівській прийнято з порушенням закону, а тому державна реєстрація права власності за територіальною громадою міста Житомира повинна бути скасована, як вчинена на підставі протиправного рішення.

У січні 2018 року Житомирська міська рада звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1, яку просила визнати з підстав, передбачених ст.ст.71,72 ЖК Української РСР, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. У обґрунтування позову зазначає, що спірна квартира, власником 44/100 ід. частин якої була ОСОБА_1, непридатна для проживання через руйнування 26 грудня 2004 року міжповерхового перекриття. Рішенням міської ради від 17 березня 2006 року №671 ОСОБА_1 передано у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та одночасно прийнято до комунальної власності міста 44/100 ід. частин квартири АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_1 на праві власності. Окрім того рішенням міської ради від 17 березня 2006 року №670 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та одночасно прийнято до комунальної власності міста 56/100 ід. частин квартири АДРЕСА_1, які належали останнім на праві спільної сумісної власності. Зазначає, що ОСОБА_1 тривалий час відсутня у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та житлом не користується.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним і скасовано пункт 3-й рішення Житомирської міської ради від 17 березня 2006 року №671 про прийняття до комунальної власності міста 44/100 ід. частин квартири АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на 44/100 ід. частин квартири АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирської міської ради. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Зазначає, що позивачу надана на праві власності квартира з умовами не гіршими, ніж у спірній квартирі. Також наголошує на тому, що відповідно до положень ст.ст.112-113 ЖК Української РСР передбачається надання іншого житлового приміщення, а не ще одного. ОСОБА_1 передана у власність квартира, яка є кращою. Натомість у власність територіальної громади перейшов зруйнований об'єкт нерухомості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору від 12 березня 2001 року ОСОБА_1 прийняла в дар 44/100 ід. частин кватири АДРЕСА_1 (а.с.7).

26 грудня 2004 року трапився випадок, внаслідок якого зруйнувалося горищне міжповерхове перекриття в будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку набула стану непридатного для проживання.

Відповідно до приписів ст.112 ЖК Української РСР, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

26 травня 2005 року виконком Житомирської міської ради прийняв рішення №337 «Про звернення щодо виділення коштів на придбання житла для відселення із зруйнованої квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4».

09 червня 2005 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу ордера на двокімнатну кватиру АДРЕСА_2 та одночасно просила надати ще одну однокімнатну квартиру в зв'язку із змінами у складі сім'ї, вагітністю доньки, посилаючись на площу її частини квартири по вул. В.Бердичівській (а.с.21).

Пунктом першим рішення від 17 березня 2006 року №671 Житомирська міська рада передала у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та пунктом третім цього ж рішення прийняла до комунальної власності міста 44/100 ідеальних частин комунальної квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_1 (а.с.9).

У тому числі на підставі рішення Житомирської міської ради від 17 березня 2006 року №671 виконком Житомирської міської ради 11 серпня 2006 року видав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яким посвідчується, що об'єкт вцілому належить територіальній громаді м. Житомира в особі міської ради на праві комунальної власності (а.с.23).

На підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, а не рішення міської ради, як стверджує ОСОБА_1, за територіальною громадою м. Житомира в особі Житомирської міської ради було зареєстровано 07 вересня 2006 року право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1, проте позовної вимоги щодо правовстановлюючого документа ОСОБА_1 не заявила, хоча просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є передчасним. На таку обставину суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов, уваги не звернув, а відтак належної оцінки їй у сукупності з іншими доказами не надав.

Стосовно законності прийняття радою до комунальної власності міста 44/100 ід. частин комунальної квартири АДРЕСА_1, то колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги наступне. Коли комунальна квартира, частка у якій належала ОСОБА_1 на праві власності, загрожувала їй обвалом, орган місцевого самоврядування надав позивачу іншу окрему благоустроєну двокімнатну квартиру у центрі міста Житомира. Дана кватира була придбана за кошти територіальної громади м. Житомира та передана ОСОБА_1 не у користування, а у власність, проти чого остання не заперечувала з 2006 року, надану кватиру прийняла та не повернула. За таких обставин, лише не доведення обставини передачі ОСОБА_1 раді частини зруйнованої комунальної квартири, а відтак часткове дотримання міською радою порядку прийняття у комунальну власність міста зруйнованої квартири замість цілої іншої, придбаної за її кошти, не тягне фактичне залишення за ОСОБА_1 на праві власності двох квартир, а відтак, скасування справедливого за суттю рішення міської ради, яким права ОСОБА_1 не порушуються. Окрім того, чинне законодавство у даному випадку не зобов'язувало виконком надавати декілька квартир на одну сім'ю або одночасно вирішувати питання поліпшення житлових умов, оскільки загальний порядок реалізації права на одержання житлового приміщення або поліпшення житлових умов передбачає перебування на обліку та надання житла в порядку черговості. Надання житла у разі загрози обвалом не залежить від перебування особи на квартирному обліку, не пов'язується із черговістю та передбачає лише надання іншого благоустроєного житла, що було місцевим самоврядуванням здійснено.

Правовідносини, пов'язані з вибуттям благоустроєних житлових приміщень із комунальної власності, становить «суспільний» та «публічний» інтерес. Отримання на праві власності іншої двокімнатної квартири та одночасне залишення за собою на праві власності квартири, яка загрожувала обвалом, суспільному інтересу не відповідає, оскільки зачіпає права тих членів територіальної громади, які перебуваючи на квартирному обліку, сподіваються («правомірне очікування») на отримання житла в порядку черговості.

Стала практика ЄСПЛ свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав.

Із огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про те, що рада не мала жодної підстави для прийняття у комунальну власність міста частини кватири АДРЕСА_1, бо ОСОБА_1 жодних заяв про передачу цієї квартири на користь територіальної громади не підписувала та інше житло надавалося їй як компенсація за частково знищену її власність, спростовуються обставинами справи.

Невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи в частині первісного позову є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовляється. Скасовується також рішення суду першої інстанції в частині судових витрат, оскільки їх стягнення пов'язане із задоволенням первісного позову.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову. Так, зустрічний позов заявлений з підстав, передбачених ст.71-72 ЖК Української РСР. Проте, із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 не проживає у АДРЕСА_1 з поважних причин, оскільки квартира непридатна для проживання (а.с.28). Окрім того ОСОБА_1 вибула на постійне проживання до іншого жилого приміщення - передану їй у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, а з підстав, передбачених ст.107 ЖК України, зустрічний позов не заявлявся.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то воно у цій частині залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2018 року в частині задоволення первісного позову і судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради про визнання дій протиправними, пункту рішення ради незаконним та скасування державної реєстрації права власності.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 12 листопада 2018 року.