Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 686/2424/16-ц

провадження № 61-1938 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О.,

ОлійникА. С. (суддя-доповідач),

СтупакО. В.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Хмельницька міська рада,

треті особи: Хмельницька житлово-експлуатаційна контора № 1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2016 року у складі судді Палінчака О. М. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Карпусь С. А., Федорової Н. О., Ярмолюка О. І.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Хмельницької міської ради, треті особи: Хмельницька житлово-експлуатаційна контора № 1 (далі - Хмельницька ЖЕК №1), ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання нечинним рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири № 16 у багатоквартирному будинку № 44/1 по вул. Соборній у м. Хмельницькому. За вказаною адресою на прибудинковій території ведеться будівництво. Хмельницька ЖЕК №1 передала під забудову прибудинкову територію ОСОБА_5 та ОСОБА_6, уклавши з ними договір суперфіцію на підставі рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року. Рішення відповідача є незаконним, оскільки Хмельницька міська рада не володіє повноваженнями щодо надання згоди державної установи на укладення будь-якого договору щодо землі, у тому числі й суперфіцію, а розпорядження землями входить лише до її компетенції. Згідно чинного законодавства земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них можуть продаватися лише окремими лотами на конкурентних засадах. Забудова, переобладнання фасадної частини, розпорядження прибудинковою територією здійснюється за згодою співвласників несучих конструкцій будинку, але згоди у них не запитували. Крім того, за договором суперфіцію в користування ОСОБА_5, ОСОБА_6 передано також земельну ділянку під багатоквартирним будинком. Таким рішенням грубо порушено чинне законодавство, права жителів будинку та її особисті права. Позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року, позов задоволено. Визнано нечинним рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року прийнято з порушеннями вимог чинного законодавства, оскільки право на користування прибудинковою земельною ділянкою могло бути продано лише на земельних торгах, крім того, земельна ділянка передана у користування разом із багатоквартирним будинком, тому є нечинним.

Апеляційний суд також дійшов висновку, що твердження в апеляційній скарзі про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту, не є підставою для скасування рішення суду.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

25 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

8 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

У січні 2018 року зазначену справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що позивачем не доведено порушення її прав відповідно до статті 60 ЦПК України. Судами не з'ясовано, чи порушує оскаржуване рішення Хмельницької міської ради права, свободи або інтереси позивача та не надано оцінку такій обставині, не обґрунтовано, яку шкоду завдано позивачу прийняттям такого рішення. Судами не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (№21-405а14), відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування є актами ненормативного характеру, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Таким чином, судами не надано оцінку тому, що з прийняттям оспорюваного рішення міської ради виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та інтересів. Тому висновки судів першої та апеляційної інстанції є передчасними, оскільки оспорюване рішення Хмельницької міської ради вичерпало свою дію шляхом його виконання і не може бути визнано нечинним.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири № 16 в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2187 га. Вказаний житловий будинок перебуває на балансі Хмельницької ЖЕК №1.

Рішенням Хмельницької міської ради № 67 від 5 березня 2014 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки за вказаною адресою Хмельницькій ЖЕК №1 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку із земель житлової та громадської забудови, цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку.

Рішенням Хмельницької міської ради від 30 квітня 2014 року затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,2187 га, кадастровий № НОМЕР_1, яка відноситься до земель комунальної власності, у постійне користування Хмельницькій ЖЕК №1.

Рішенням Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року надано згоду Хмельницькій ЖЕК №1 укласти договір суперфіцію із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на будівництво, експлуатацію та обслуговування прибудови до багатоквартирного житлового будинку, площею 0,2187 га, по АДРЕСА_1, що знаходиться у постійному користуванні ЖЕК №1.

Згідно з вимогами частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до довідки державної статистичної звітності (форма 6-зем) спірна земельна ділянка площею 0,0589 га відноситься до земель під капітальну забудову, інша частина земельної ділянки, площею 0,1598 га - є прибудинковою територію (а.с. 34).

1 листопада 2014 року Хмельницька ЖЕК №1, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 уклали договір суперфіцію, згідно з яким ЖЕК №1 надав їм у користування вказану земельну ділянку по АДРЕСА_1 з метою здійснення останніми будівництва та подальшої експлуатації прибудови до багатоквартирного житлового будинку, на підставі рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року, яким надано згоду Хмельницькій ЖЕК №1 укласти договір суперфіцію із ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Визнаючи зазначене рішення Хмельницької міської ради нечинним, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції міських рад.

Згідно з положеннями частини третьої статті 1 ЗК України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України (далі- ЦК України).

Статтею 413 ЦК України передбачено, що саме власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з вказаним кадастровим номером є Хмельницька міська рада, форма власності - комунальна ( а.с.90).

Відповідно до статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 134 цього Кодексу передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За наведених обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення Хмельницької міської ради № 96 від 17 вересня 2014 року щодо передачі земельної ділянки під забудову за договором суперфіцію, не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини другої, третьої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Отже, при приватизації громадянами одно - або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК України.

Відповідно до пункту другого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку.

Згідно з частиною третьою статті 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Зазначені положення закону Хмельницькою міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що міська рада, передаючи земельну ділянку щодо укладення договору суперфіцію землекористувачу Хмельницькій ЖЕК №1, не врахувала інтереси територіальної громади міста, права та інтереси співвласників житлового будинку, надала згоду передати в користування під забудову прибудинкову територію з розміщеним на ним багатоквартирним будинком, не дотрималась процедури передачі земельної ділянки за договором суперфіцію, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача.

Посилання ОСОБА_6 у касаційній скарзі на те, що позивачем не доведено у чому полягає порушення її прав у зв'язку з прийняттям міською радою оскаржуваного рішення, не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, зазначеним рішенням міської ради, у порушення частини третьої статті 42 ЗК України, надано право відповідачам на користування прибудинковою земельною ділянкою без попередньої згоди співвласників багатоквартирного будинку, чим порушено права позивача, яка є одним із власників квартири у зазначеному вище будинку.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року № 21-405а14, є необґрунтованими, виходячи з такого. Згідно зазначеної постанови Верховним Судом України рішення органу місцевого самоврядування є актами ненормативного характеру, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а тому позови, предметом яких є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, не підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку. Саме такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 10 червня 2015 року №6-162цс15. Постанова на яку посилається заявник прийнята у справі, у якій предмет спору, обґрунтування позовних вимог та норми, що регулюють спірні правовідносини не є тотожними як у справі, яка переглядається у касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Водночас прохання позивача визнати нечинним рішення органу місцевого самоврядування, а незаконним (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України, частина десята статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування») за своїм змістом є одним і тим же способом захисту порушеного суб'єктивного цивільного права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик