У х в а л а

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 463/4728/15

провадження № 61-17007св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області,

треті особи: відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна,

розглянув питання про зупинення касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: Відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна, про зняття з реєстрації та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна та визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року у складі судді Леньо С. І. та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у складі суддів: Копняк С. М., Ніткевича А. В., Приколоти Т. І., до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі - Личаківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області), треті особи: відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк О. Я., про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2013 року, яке видано на підставі акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна ОСОБА_1 є власником трьохкімнатної квартири загальною площею 66,2 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Вказувала, що придбала вказану квартиру для власного проживання, однак в ній зареєстровані та проживають відповідачі, які є її попередніми власниками і які відмовляються у добровільному порядку виселитись з неї. Через вказану обставину у неї наявні перешкоди в користуванні власним майном.

Посилаючись на викладені обставини просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1; виселити відповідачів із вказаного приміщення та зобов'язати Личаківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти їх з реєстраційного обліку у цій квартирі.

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Личаківський ВДВС Львівського МУЮ), третя особа - відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що 09 вересня 2013 року Личаківським ВДВС Львівського МУЮ через приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція») була реалізована квартира АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності, для погашення кредитної заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»). Переможцем торгів стала відповідач ОСОБА_1 Станом на час проведення прилюдних торгів у квартирі була зареєстрована малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак всупереч вимогам закону державний виконавець, передаючи квартиру на реалізації не отримав попереднього дозволу органу опіки та піклування щодо вчинення правочину відносно майна, право користування яким мала неповнолітня. Вказувала, що прилюдні торги проведенні всупереч інтересам малолітньої дитини, крім того, звіт про оцінку майна на момент проведення прилюдних торгів втратив свою чинність.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, проведені 09 вересня 2013 року Львівською філією ПП «СП «Юстиція»; визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) Львівської філії ПП «СП «Юстиція» № 03./030/13/і-1 від 09 вересня 2013 року; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 18 вересня 2013 року, складений старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ Паламар Я. В.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 30 вересня 2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. на ім'я ОСОБА_1; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 6363313 від 30 вересня 2013 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2014 року позовні заяви об'єднано в одне провадження.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1, проведені 09 вересня 2013 року Львівською філією ПП «СП «Юстиція», визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів Львівської філії ПП «СП «Юстиція» за № 03/030/13/і-1 від 09 вересня 2013 року. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведення прилюдних торгів за звітом, який втратив чинність, є підставою для визнання прилюдних торгів та протоколу їх проведення недійсними. Проведення прилюдних торгів по спливу більш як чотирьох місяців з моменту закінчення дії звіту, а також проведення уцінки за таким звітом призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 на визначення справедливої стартової ціни нерухомого майна. ОСОБА_2 не несе безпосереднього обов'язку із забезпечення малолітньої ОСОБА_5, яка є її онукою, житлом, оскільки примусове відчуження цієї квартири і не отримання у зв'язку з цим попередньої згоди органу опіки та піклування не може вважатись абсолютним порушенням прав та законних інтересів дитини і відповідно, не є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Також, не є підставою для визнання недійсними прилюдних торгів у зв'язку з допуском до них лише одного учасника, оскільки реалізація іпотечного майна була проведена згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Часткове задоволення зустрічного позову виключає можливість задоволення первісного позову ОСОБА_1 Після скасування договору купівлі-продажу укладеного на прилюдних торгах, будь-які цивільно-правові вимоги сторони цього договору, окрім реституційної припиняють своє існування. Факт проживання відповідачів за первісним позовом в квартирі після скасування результатів прилюдних торгів жодним чином не може та не обмежує прав покупця, яким є лише право пред'явлення реституційної вимоги до сторони оспорюваного договору, а за відсутності в часі порушеного права, судовому захисту воно не підлягає. Тому, в задоволенні такого позову належить відмовити.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселено їх із вказаної квартири. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. ОСОБА_2, уклавши іпотечний договір та взявши на себе пов'язані із цим ризики, не подавала заперечень щодо результатів оцінки переданого в іпотеку майна, не надала доказів щодо необґрунтованості стартової ціни реалізованої квартири, або про те, що вартість майна, яке підлягало реалізації на прилюдних електронних торгах, визначена неправильно, чи змінилася на час проведення торгів. Майно було реалізованена підставі звіту про оцінку майна, за ціною, яка перевищує розмір заборгованості за виконавчим документом, а залишок коштів від реалізації арештованого майна повернуто відповідачу. Таким чином, ОСОБА_2 не довела наявність порушення власних прав і законних інтересів за результатами прилюдних торгів, які просила визнати недійсними. Також, не надано доказів порушень відділу ДВС Личаківського РУЮ під час проведення виконавчих дій, які б вплинули на результат проведених прилюдних електронних торгів, та призвели до порушення прав або інтересів стягувача і боржника.

Враховуючи, що внаслідок реалізації предмета іпотеки припинилось право власності відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на спірну квартиру, а відповідно і її право користування цією квартирою, то право користування втратили також і члени сім'ї колишнього власника. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що дозвіл органу опіки і піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки у зв'язку із тим, що в квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 не є обов'язковим. У квартирі як член сім'ї власника зареєстрований лише батько ОСОБА_5 - ОСОБА_3, тому обов'язок щодо забезпечення неповнолітньої житлом, покладається на її батьків. Крім того, ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі після укладення іпотечного договору без згоди та повідомлення ПАТ «Державний ощадний банк України».

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, задовольнити позовні вимоги зустрічного позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що прилюдні торги із реалізації квартири, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, були проведені із порушеннями. Апеляційний суд невірно виходив із того, що заявником не оскаржувався звіт про оцінку майна, оскільки на момент його складання у жовтні 2012 року вартість нерухомого майна відповідала дійсності, проте на момент проведення прилюдних торгів звіт про оцінку майна втратив чинність. Повторно оцінка нерухомого майна не проводилась. На момент проведення реалізації нерухомого майна у вересні 2013 року, права ОСОБА_2 були порушені, оскільки за рік реальна вартість спірної квартири зросла та не відповідала вартості вказаній у звіті. Також, прилюдні торги не відбулися зважаючи на те, що при їх проведенні був лише один покупець. Поза увагою апеляційного суду залишилися вимоги статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено у рішенні суду. Судом не було вирішено питання про надання постійного жилого приміщення відповідачам за первісним позовом, враховуючи, що спірна квартира, яка була предметом договору іпотеки, придбана не за рахунок отриманого кредиту. Крім того, спірна квартира не могла бути передана на реалізацію, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя немає. Також суди дійшли помилкового висновку про виселення неповнолітньої ОСОБА_5, оскільки для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначило про те, що касаційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною та необґрунтованою. Апеляційний суд, при вирішенні спору дійшов обґрунтованого висновку про те, що втрата на момент проведення торгів чинності висновку про вартість майна не є безумовною підставою для визнання торгів недійсними, оскільки ОСОБА_2 не довела порушення її прав та законних інтересів. Прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну, а початкова ціна аукціону ніяким чином не може бути граничною ціною продажу майна, а є лише її стартовою вартістю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

13 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Положеннями пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення. Ухвала Верховного Суду від 13 червня 2018 року мотивована необхідністю відступу від висновків Верховного Суду України щодо застосування частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, викладених у постановах Верховного Суду України: від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду керувалася тим, що за своєю суттю вирішення судом спору між новим та старим власником житла щодо усунення перешкод у користуванні майном новому власнику та виселення попереднього власника є втручанням держави у право на мирне володіння своїм майном, оскільки з одного боку, державою задекларовано непорушність права власності, а з іншого боку, для колишніх власників майна, яке було передане в іпотеку та відчужене примусово з метою забезпечення вимог кредитора, передбачені умови виселення із такого майна. Положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР не застосовуються до правовідносин між новим власником майна, яке було предметом іпотеки та відчужене з метою задоволення вимог іпотекодержателя, та колишнім власником - іпотекодавцем, оскільки після відчуження іпотечного майна, воно втрачає статус предмета іпотеки, а відповідно на нього не можуть поширюватись положення Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи те, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано судове рішення у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: Відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна, про зняття з реєстрації та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - відділ у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна та визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик