Справа № 180/1566/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання Ганоченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення гонорару і відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права на недоторканість особистого життя, недоторканості ділової репутації, гідності та честі,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивачів та заперечень відповідачів.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення гонорару і відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач порушив договір про надання правових послуг від 27 серпня 2017 року та відмовився добровільно повернути суму отриманого гонорару за вказаним договором, незважаючи на вжиті заходи позасудового вирішення спору. В результаті безпричинного запізнення відповідача для участі у судовому засіданні та поява його в нетверезому стані в присутності свідків, неадекватної та аморальної поведінки йому завдана моральна шкода. На підтвердження вказаних обставин позивач надав договір про надання правових послуг, відеозаписи від 28 серпня 2017 року та інші докази. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму виплаченого гонорару в розмірі 4000 грн., заподіяної моральної шкоди в сумі 4000 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про захист права недоторканості особистого життя, недоторканості ділової репутації, гідності та честі, в якому зазначив, що ОСОБА_1 незаконно таємно провів відеозйомку відносно нього, ОСОБА_2, і передав відеозапис третім особам без його на то згоди, в результаті чого відносини між ним і ОСОБА_1 набули великого розголосу в мережі «Інтернет» та стали відомі великому загалу населення м.Марганця та за його межами. Своїми незаконними діями ОСОБА_1 порушив ст.32 Конституції України, ст.ст.297, 299, 307 Цивільного кодексу України. Просив визнати дії ОСОБА_1 такими, що порушують право ОСОБА_2 на недоторканість особистого життя, гідності, честі та ділової репутації.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на зустрічний позов ОСОБА_2, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову з тих підстав, що таємна відеозйомка щодо позивача за зустрічним позовом не проводилась, а здійснювалася відкрито за його згодою в присутності двох свідків. Відкрита відеофіксація здійснювалася як єдиний спосіб збирання належних доказів щодо неналежного виконання ОСОБА_2 умов договору та як підтвердження його неадекватного стану в час, за який ним було сплачено 4000 гривень ОСОБА_2 Відкрита відеозйомка здійснювалася в його, ОСОБА_1, автомобілі, при цьому ОСОБА_2 перебував в робочий час згідно договору про надання адвокатських послуг, під час руху в автомобілі з м.Марганець до смт.Томаківка в Томаківський районний суд та зворотньому напрямку.

В лютому 2018 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якій зазначив, що позов він не визнає, і що згідно звіту адвоката за послуги про надання правових послуг підлягає поверненню ОСОБА_1 1600 гривень.

В судовому засіданні, яке було проведено 27 лютого 2018 року з метою отримання пояснень сторін щодо обставин справи та для допиту свідків, ОСОБА_2 просив задовольнити зустрічний позов, відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі, і підтвердив свою згоду повернути частину гонорару в розмірі 1600 гривень, зазначивши, що іншу частину гонорару він відпрацював виходом для надання консультацій ОСОБА_1 у вихідний день, поїздкою до суду смт.Томаківка та участю в судових засіданнях в Томаківському районному суді.

ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, і відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

Мотивувальна частина рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

В ході судового розгляду суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі № 195/1220/17 і призначено судове засідання на 28 серпня 2017 року о 10:00 годині (а.с.11). ОСОБА_1 викликано до суду як позивача.

27 серпня 2017 року між адвокатом ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_1 був укладений договір про надання правових послуг (а.с.9).

Згідно умов даного договору адвокат бере на себе зобовязання надавати необхідну правову допомогу ОСОБА_1 (замовнику, клієнту) при провадженні у цивільній справі № 195/1220/17, яка розглядається в Томаківському районному суді. Замовник зобовязується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг. Адвокат зобовязується надати правову допомогу клієнту. Бажаний результат полягає у представництві прав та інтересів клієнта в Томаківському районному суді по справі № 195/1220/17.

Клієнт відповідно до договору має право давати адвокату окремі доручення на вчинення конкретних дій, складання процесуальних документів (розділ 1 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань сторонами. Договір, якщо він не буде припинений з ініціативи замовника, діє протягом всього провадження у справі доти, доки не будуть вичерпані всі засоби захисту, передбачені національним законодавством, а у справі не буде прийнято остаточне рішення (пункти 7.1 та 7.2 договору).

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_2 гонорар в розмірі 4000 гривень. Квитанцію про отримання гонорару, або інший документ, що підтверджує сплату гонорару та його розмір, відповідачем ОСОБА_1 не надано. Дані обставини сторонами не спростовуються.

28 серпня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поїхали на автомобілі ОСОБА_1 до смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області з метою прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 10:00 годину. В машині здійснювалася відеозйомка за допомогою телефону.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розповіли, що разом з ОСОБА_1 і адвокатом ОСОБА_2 їздили до смт.Томаківка в Томаківський районний суд. Адвокат ОСОБА_2 на місце зустрічі прийшов із запізненням і був у нетверезому стані, про що свідчив запах перегару, який йшов від ОСОБА_2, та його непевна хода. Також пояснили, що на зворотньому шляху ОСОБА_1 попередив, що буде знімати на телефон, і не отримав від адвоката ніяких заперечень з цього приводу.

29 серпня 2017 року ОСОБА_1 подав до Томаківського районного суду Дніпропетровської області заяву про припинення представництва адвоката у цивільній справі № 195/1220/17 у звязку з розірванням договору (а.с.17).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові та відеодокази у їх сукупності, суд приходить до такого.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2про повернення гонорару і відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пунктів 4, 9 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обовязків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.21 Закону про адвокатуру під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобовязаний, зокрема, дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; виконувати інші обовязки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

Пункт 6 ч.1 ст.23 Закону про адвокатуру встановлює, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: життя, здоровя, честь і гідність адвоката та членів його сімї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом.

Згідно Правил адвокатської етики, затвердженої звітно-виборним зїздом адвокатів України 09 червня 2017 року, норми Правил не відміняють і не замінюють положень чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, а доповнюють і конкретизують його. Дія Правил поширюється на всі види адвокатської діяльності та в частині, визначеній Правилами, на іншу діяльність (дії) адвоката, в тому числі соціально-публічну діяльність адвоката, яка може вступити в суперечність з професійними обовязками адвоката, або підірвати престиж адвокатської професії.

Основними принципами адвокатської етики є:

- незалежність та свобода адвоката у здійсненні адвокатської діяльності;

- дотримання законності;

- пріоритет інтересів клієнта;

- недопустимість конфлікту інтересів;

- конфіденційність;

- компетентність та добросовісність;

- повага до адвокатської професії;

- вимоги до рекламування адвокатської діяльності.

Відповідно до ст.ст.12 Правил адвокатської етики зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обовязків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва. Всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до

адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобовязаний дотримуватись у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності. При здійсненні професійної діяльності адвокат зобовязаний дотримуватись загальноприйнятих норм ділового етикету, в тому числі щодо зовнішнього вигляду.

Відповідно до ст.27 Правил адвокатської етики кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобовязаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнта, визначених в договорі про надання правової допомоги, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що предявляються законом і Правилами.

Як встановлено судом, на виконання вимог Закону про адвокатуру та Правил адвокатської етики між адвокатом ОСОБА_2 та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних послуг. Предметом договору є надання ОСОБА_1 правової допомоги при провадженні у цивільній справі № 195/1220/17, яка розглядається в Томаківському районному суді, а саме: представництво прав та інтересів клієнта в Томаківському районному суді по справі № 195/1220/17; вчинення конкретних дій, складання процесуальних і інших документів за окремим дорученням клієнта.

Договір про надання правової допомоги договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір.

Відповідно до ст.ст.901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Суд констатує, що договір про надання правових послуг від 27 серпня 2017 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 та клієнтом ОСОБА_1, містить всі істотні умови.

Пункт 7.2 Договору містить зауваження щодо дії договору протягом всього провадження у справі доти, доки не будуть вичерпані всі засоби захисту, передбачені національним законодавством, а у справі не буде прийнято остаточне рішення, однак, лише за умови, якщо він не буде припинений з ініціативи замовника.

ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, що договір було укладено в неділю, 27 серпня 2017 року, для чого він прибув до свого офісу, і в той же день ним надавалися консультації ОСОБА_1 з приводу цивільної справи № 195/1220/17.

На виконання умов договору, 28 серпня 2017 року адвокат ОСОБА_2 прибув до Томаківського районного суду та прийняв участь в судовому засіданні у цивільній справі № 195/1220/17. Даний факт сторонами не оспорюється.

Таким чином, адвокат ОСОБА_2 витратив свій час на консультації позивачу, на поїздку в суд, на участь в судовому засіданні та на дорогу назад.

Враховуючи умови укладеного договору про надання юридичних послуг, з якими погодився позивач за первісним позовом, суд вважає, що адвокат ОСОБА_2 виконував умови договору щодо представництва прав та інтересів клієнта в Томаківському районному суді по справі № 195/1220/17 шляхом участі в судовому засіданні по даній справі.

Те, що судовий розгляд справи не відбувся і судове засідання було перенесено на іншу дату, не може ставитися в вину відповідача.

Суд вважає, що позивачем не доведено невиконання відповідачем зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.

В той же день, 28 серпня 2017 року, ОСОБА_1, по приїзду в м.Марганець, попросив ОСОБА_2 повернути гонорар в розмірі 3500 гривень, що свідчить про його намір припинити договір про надання правової допомоги. Однак, отримав відмову.

Відповідно до ст.29 Закону про адвокатуру дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобовязаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському обєднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязаний (зобовязане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, повязані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Стаття 31 Правил адвокатської етики конкретизує ст.29 Закону про адвокатуру: клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому, клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобовязаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському обєднанню) гонорар за всю роботу, що була виконана (надані послуги) чи підготовлено до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором. Розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката (адвокатського бюро, адвокатського обєднання).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Адвокат має право вимагати від клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, попередньої виплати гонорару та/або компенсації можливих витрат, повязаних з виконанням доручення. (ст.28 Правил).

Право адвоката, адвокатського бюро, адвокатського обєднання на отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару не залежить від результату виконання доручення, якщо інше не передбачене договором про надання правової допомоги (ст.30 Правил).

Аналіз викладених норм Закону про адвокатуру та Правил адвокатської етики свідчить про те, що розмір гонорару визначається адвокатом, погоджується з клієнтом і може бути змінений за взаємною домовленістю. Правила сплати гонорару та його повернення прописуються в договорі. Право адвоката на гонорар не залежить від результату виконання доручення.

Суд встановив, що сторони досягли згоди щодо суми гонорару 4000 гривень, позивач добровільно сплатив узгоджену суму гонорару адвокату ОСОБА_2 Однак, умов повернення гонорару, договір не містить.

З урахуванням висновку суду про виконання відповідачем умов підписаного сторонами договору, суд вважає, що гонорар отримано адвокатом ОСОБА_2 законно і не підлягає поверненню ОСОБА_1

Як зазначили позивач та свідки, адвокат ОСОБА_2 запізнився з прибуттям на обумовлену годину на місце зустрічі з клієнтом для подальшої поїздки до суду в смт.Томаківка, чим змусив ОСОБА_1 та інших осіб чекати на себе. Разом з тим, в судове засідання в Томаківському районному суді було відкладено не з причини неявки ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

Позивач та свідки впевнені, що адвокат ОСОБА_2 прибув на зустріч в нетверезому стані. Вони пояснили, що від ОСОБА_2 чувся запах алкоголю, в нього була непевна хода і він спав у машині. Однак, свідки й позивач не бачили, як ОСОБА_2 вживав алкогольні напої.

Також ОСОБА_1 стверджує про неадекватну та аморальну поведінку адвоката ОСОБА_2, однак не зазначає, у чому вони виражалися.

Отже, суд вважає твердження позивача про нетверезий стан відповідача таким, що не доведений належними та допустимими доказами, оскільки відповідач не визнав факту перебування в нетверезому стані, а показання свідків носять субєктивний характер.

Відеозаписи, надані ОСОБА_1 суду свідчать лише про те, що відносно адвоката ОСОБА_2 проводилася відеозйомка в салоні автомобіля. Під час зйомки він дрімає, а потім спілкується з ОСОБА_1 стосовно повернення гонорару. Останній дорікає ОСОБА_2 про його неналежну поведінку.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права на недоторканість особистого життя, недоторканості ділової репутації, гідності та честі.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У звязку з цим статтею 32 Конституції України передбачено, що судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 307 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В ході розгляду цивільної справи суд зясував, що адвоката ОСОБА_2 знімали на телефон (телефони) в салоні автомобіля під час поїздки з Томаківського районного суду Дніпропетровської області, і суду надано три відеозаписи такої зйомки (а.с.12).

Як вбачається з відеозапису, адвокат ОСОБА_2 сидить на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, дрімає. Зйомка проводилася з боку водія та з заднього сидіння, тобто ОСОБА_1 та пасажирами автомобіля ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Вищезгадані відеозаписи були поширені в мережі «Інтернет». Позивач ОСОБА_1 спростовує, що записи виклав в «Інтернеті» саме він. Однак, запис в машині проводився або на телефон ОСОБА_1 або на телефони пасажирів, і розповсюдження інформації не могло відбутися без його згоди.

При цьому суду не надано доказів того, що зйомка проводилася за згодою адвоката, і що він був обізнаний про проведення відеозйомки. Також, позивач не довів ту обставину, що він отримував згоду ОСОБА_2 на поширення інформації будь-яким способом, зокрема, на викладення відеозапису стосовно ОСОБА_2 в мережі «Інтернет».

Суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив особисті немайнові права ОСОБА_2 шляхом здійснення відеозйомки та поширення отриманої інформації без дозволу особи, чим завдав шкоди його честі, гідності та діловій репутації, як адвоката.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому, враховуючи викладене, відеодокази позивача суд вважає недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, дослідивши докази по справі в їх сукупності, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення гонорару і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права на недоторканість особистого життя, недоторканості ділової репутації, гідності та честі, задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_1 такими, що порушують особисті немайнові права ОСОБА_2, а саме: право на недоторканість особистого життя, гідності, честі та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2018 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна