Справа № 565/201/18
Провадження № 2/565/213/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

з участю

секретаря c/з Левадної О.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 04.09.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №178 та стягнення аліментів з ОСОБА_3 у її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовується тим, що 04.09.2012 року сторони уклали шлюб. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 У шлюбі позивач та відповідач прожили 4 роки, вели спільне господарство та будували сімейні відносини. Однак, протягом більш ніж останнього року сторони не можуть проживати разом, як сім'я, виконувати сімейні обов'язки та спокійно вирішувати навіть нескладні проблеми. Постійно виникають сварки, які, інколи, переростають у бійку та приниження один одного в присутності малолітнього сина виникають все частіше. Позивач прикладала зусилля для збереження шлюбу, однак відносини стали ще більш ворожими. Крім того малолітній син позивача та відповідача проживає разом з матір'ю. Власними силами позивач намагається забезпечувати, доглядати та виховувати малолітнього сина. Відповідач, всупереч вимогам закону, ухиляється від обов'язку щодо утримання сина, не допомагає матеріально та не виконує батьківських обов'язків. Позивачу важко самостійно утримувати дитину, оскільки це потребує значних коштів. Відповідач інших осіб на утриманні не має. Наскільки відомо позивачу, відповідач працює у будівельній фірмі в м. Києві, його середньомісячний заробіток становить 10000 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що відповідач заперечує проти заявленого позивачем розміру аліментів, оскільки він є необґрунтованим, доводів того, що позивач несе витрати на утримання сина в значному розмірі не надано. Вказав, що виходячи з принципу рівності обов'язку батьків щодо утримання дитини, сума коштів у розмірі 1000 грн. є достатньою та доцільною для забезпечення потреб сина. Також зазначив, що він бере участь у вихованні сина, постійно купує йому необхідні речі, одяг, іграшки, продукти харчування. Заявлена позивачем у позовній заяві сума доходу відповідача у 10000 грн. щомісячно є неправдивою та голослівною, відповідач має непостійний, мінливий дохід.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи є видуманими, брехливими та не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідач взагалі не надавав кошти на утримання сина, не купував продукти харчування, одяг, тощо, вже більш ніж пів року. Одночасно позивач щомісячно сплачує 750 грн. за дитячий садок, який відвідує син, крім того син часто хворіє та потребує вітаміни, фрукти, ліки, на які щомісячно позивач витрачає більше 500 грн.

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні підтримав пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині щодо розірвання шлюбу. Однак, заявлений позивачем розмір аліментів є надмірним, оскільки згідно закону обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків. Визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів частково у розмірі 1000 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до наступних висновків.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 04.09.2012 року встановлено, що 04.09.2012 року сторони уклали шлюб.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 підтверджується, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони.

Згідно з довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради №160/03 від 04.01.2018 року малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю.

З рішення ЛКК №202 від 20.02.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 має діагноз часті простудні захворювання та гіпертрофія мигдаликів І-ІІ пп.

Дохід позивача ОСОБА_4 за період з липня 2017 року по грудень 2017 року становить 20961 грн. 23 коп., що підтверджується довідкою про доходи від 09.01.2018 року.

Квитанціями №0.0.936804422.2 від 12.01.2018 року та №2 від 15.02.2018 року, які додані до відповіді на відзив, підтверджується, що позивач вносила батьківську плату за ДНЗ №10 у сумі 400 грн. та 350 грн. відповідно.

У судовому засіданні встановлено, що у відповідача на утриманні не має інших осіб і даний факт не заперечується сторонами справи, а також те, що дохід відповідача складає 4000 - 5000 грн. на місяць. Суду не надано доказів отримання відповідачем доходу іншого розміру.

Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалася і шлюб існує формально.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, а збереження шлюбу є недоцільним.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини.

ОСОБА_3 не заперечував щодо проживання малолітнього сина та позивача у квартирі, яка також належить відповідачу, частково визнав пред'явлений до нього позов та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина, що перевищує 50 % (713 грн.) прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років (1426грн.).

Також судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яку частково повинна утримувати також матір, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_3 та , що на утриманні у ОСОБА_3 не має інших осіб.

Необхідність стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 2000 грн. позивачем не обґрунтовано та не доведено.

Слід зазначити, що обов'язком відповідача є забезпечення належного утримання своєї дитини, а не опосередковано інших членів сім'ї дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково.

Керуючись ст. ст. 12, 13,81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 04.09.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №178.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача «ОСОБА_4» залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно, починаючи з 26.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позову відмовити за безпідставністю.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 до Державного бюджету України 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_5, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_6, житель АДРЕСА_2.

С у д д я Мануляк Ю.В.