ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5875/15-ц
Провадження № 2/210/235/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" січня 2018 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді: Літвіненко Н.А.

при секретарі: Севанян М.Б.

з участю предст. позивача ОСОБА_2

з участю предст. відповідача Терещенко О.В.

з участю предст.3-ї особи Панадій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа ПО ПТМГПУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа ПО ПТМГПУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на надання правової допомоги, посилаючись на те, що з 06.09.2004 року, згідно розпорядження № 1 позивач був прийнятим на роботу в Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо - металургійний комбінат Криворіжсталь» електромонтером зв'язку. З 12.01.2006 року Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо - металургійний комбінат Криворіжсталь» перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг». 14.06.2007 року Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг» перетворено у Відкрите акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». З 01.10.2008 року позивач переведений у фасонносталеливарний цех обрубувачем. 14.04.2010 року Позивач переведений на посаду майстра виробничої дільниці (термообробка) ливарно-ковальського виробництва. Останньою посадою, яку обіймав позивач, була -майстер виробничої дільниці термообробки фасонно сталеливарного цеха ливарно-ковальського виробництва. 26.06.2015 року адміністрацією відповідача було видано наказ № 719 «Про внесення змін в організаційну структуру ливарно-ковальського виробництва», згідно з яким було виключено зі штатного розпису в тому числі посаду майстра виробничої дільниці термообробки (виробництво) фасонносталеливарного цеха ливарно-ковальського виробництва, яку обіймав Позивач.

17.11.2015 року наказом № 1143/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_5» він був звільнений з підприємства на підставі п.1.ст.40 Кодексу законів про працю України.

Вважає, що його звільнення є незаконним, проведеним з порушенням встановленої трудовим законодавством процедури, зокрема ст.42 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва переважне право на залишення на роботі надається з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві.

Крім того, відповідач не виконав вимоги ст.43 КЗпП,якою передбачено обов'язок власника отримати попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника за скороченням штату. Проте профспілковий орган згоду на звільнення Позивача за скороченням штату не надав.

Позивач стверджує, що відповідно до документів про його освітній рівень він має дві вищі освіти за фахом: фахівець ливарного виробництва чорних та кольорових металів та виробничий менеджмент, також працював в групі «Рух до Майбутньої Організації», для роботи в якій залучались учасники з кола структурних підрозділів підприємства. Зазначена робоча група займалася AVA- аналізом функцій департаментів підприємства (аналіз додаткової вартості), в якій перебував до 09.09.2015 року, оскільки наказом № 1077 був виведений з групи.

У зв'язку з чим, позивач вважає звільнення незаконним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, тому був вимушений звернутися до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд : визнати незаконним і скасувати наказ Відповідача № 1143 від 17.11.2015 про звільнення ОСОБА_5 за п.1.ст.40 КЗпП України, поновити на посаді майстра виробничої дільниці термообробки (виробництво) фасонноливарного цеха ливарно-ковальського виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 14.01.2016 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі щомісячно по 8 000,00грн. за час вимушеного прогулу з 17.11.2015 року по день винесення судом рішення, всього 72 363 грн., стягнути з відповідача витрати на надання (юридичної) правової допомоги в сумі 4 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити, послалась на обставини, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і заперечувала проти їх задоволення, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідно до положень ст.ст.64,65 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Крім того, представник відповідача зауважила, що підприємством були дотримані всі вимоги трудового законодавства, що ставляться до роботодавця при звільненні, а саме: позивача було своєчасно повідомлено про наступне вивільнення, як того вимагають приписи ст.49-2 КЗпП України, позивачу неодноразово пропонувались інші вакантні посади , що були на підприємстві, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів відповідача. Однак позивач відмовлявся від переводу.

Також представник відповідача наголосив, що відмова профкому на звільнення позивача є необґрунтованою, а тому в розумінні положень ст.43 КЗпП України, якщо відмова профкому є необґрунтованою, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без цієї згоди. Отже, звільняючи позивача, відповідач діяв з чітким дотриманням вимог діючого законодавства, вжив всіх необхідних заходів, передбачених законодавством щодо вивільнення позивача.

В судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити, зазначаючи, що позивачу, в порушення с.49-2КЗпП України не були запропоновані всі вакансії, що були на підприємстві та не враховане переважне право позивача на залишення на роботі.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2004 року, згідно розпорядження № 1 позивач був прийнятим на роботу електромонтером зв'язку.

01.05.012 позивача було переведено на посаду майстра виробничої дільниці термообробки фасонно сталеливарного цеха ливарно-ковальського виробництва.

Наказом по підприємству № 1455 від 17.10.2012 було сформовано групу «Рух до Майбутньої Організації», в яку на підставі особистої заяви було включено позивача. Згідно даного наказу позивач був звільнений від виконання обов'язків за основним місцем роботи та був зайнятий 100% у проекті.

26.06.2015 відповідач видав наказ № 719 «Про внесення змін в організаційну структуру ливарно-ковальського виробництва», відповідно до якого, у зв'язку з підвищенням ефективності організації управління процесами виробництва в фасонно сталеливарному цеху ливарно-ковальськоговиробництва, з метою оптимізації і централізації управління виробничими процесами в ФСЛК ЛКП центрального департаменту по утриманню та ремонтам, виключено, зокрема, посаду позивача.

Відповідно до ст.64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються у порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За приписами ч.2.ст.65 ГК України власник здійсню свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З огляду на приписи ст.ст.64,65 ГК України наказ відповідача № 719 «Про внесення змін в організаційну структуру ливарно-ковальського виробництва» є законним та прийнятий в межах повноважень, передбачених чинним

Оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, відомості щодо доцільності скорочення чисельності або штату працівників не входять до кола питань, що досліджується судом в спорах про вивільнення на підставі п.1.ст.40 КЗпП.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

На виконання наказу № 719 від 26.06.2015 року, 17.07.2015 року відповідачем видано розпорядження № 2567 «Про вивільнення працівників» , згідно якого з 24.09.2015 року рішенням адміністрації вивільняється посада позивача, який повідомлений про майбутнє вивільнення особисто, про що свідчить його підпис.

17.11.2015 року позивач був звільнений із займаної посади за скороченням штату за п.1. ст.40 КЗпП України (наказ відповідача № 1143/л від 17.11.2015 року). Передумовою звільнення позивача слугував наказ відповідача № 719 від 26.06.2015 «Про внесення змін в організаційну структуру ливарно-ковальського виробництва».

Отже, відповідачем були виконані вимоги законодавства щодо завчасного попередження позивача про наступне вивільнення.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі організації. При відсутності роботи зі відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмов працівника переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Вивчивши та оцінивши наявні у справі докази, надані у підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд дійшов висновку, що відповідач виконав покладений на нього обов'язок вжиття заходів щодо подальшого працевлаштування позивача.

Так, 17.07.2015 позивачу з боку комісією по майбутньому вивільненню було запропоновано вибрати робоче місце з числа вакансій, що є на підприємстві, про що складений Акт про надання роботи № 8. Відповідно до Акту позивач, ознайомившись зі списком вакансій, вибрав роботу за професією - обрубувач ЦПІ ЛКП з наступним навчанням та перепідготовкою за рахунок підприємства та надав згоду на ознайомлення з умовами праці. Проте в установлений термін - до 20.09.2015 року у структурний підрозділ, в якому вибрав посаду, для ознайомлення з умовами праці не з'явився.

21.08.2015 , 21.09.2015, 16.10.2015 року позивачу з боку відповідача були запропонована інша робота з числа вакансій, які є на підприємстві, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок підприємства. Від запропонованої роботи та перенавчання позивач відмовився, про що свідчать відповідні акти.

27.08.2015, 28.08.2015, 22.09.2015, 23.09.2015, 26.10.2015, 27.10.2015, 06.11.2015, 09.11.2015 року позивачу було надано можливість пошуку нового місця роботи з метою працевлаштування у робочий час з оплатою за середнім заробітком.

Щодо посилання представника третьої особи про не запропонування відповідачем позивачу інженерно - технічних вакансій з числа , які були виключені наказом по підприємству від 24.07.2015 року № 848 ,то відповідно довідки від 23.05.2017 року за підписом виконуючого обов'язки директора департаменту з персоналу підприємства професійний рівень та кваліфікація позивача не відповідали вимогам до вакантних посад менеджера інформаційної системи управління адміністрації з виробництва (посадова інструкція ДІ 210012.23484.001); спеціаліста по закупкам (посадова інструкція 21024.34.099); спеціаліста по ремонту і обслуговуванню апаратури і обладнання зв'язку (посадова інструкція РІ 205.19876.002).

Твердження представника третьої особи, що позивачу могла бути запропонована вакантна посада бригадира двору виливниць, яка була подана відповідачем у звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу» 03.11.2015 року є безпідставним, оскільки відповідно до порядку подання форми звітності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 № 316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10 робочих дня з дати відкриття вакансії. В графі 5 Основних даних про вакансії проставляється «Так», якщо роботодавцем передбачається укомплектування вакансій за сприяння територіальних органів, або «Ні» - у разі укомплектування роботодавцем самостійно. Як вбачається зі Звітності відповідач не потребував укомплектування вакансії бригадира двору виливниць за допомогою центра зайнятості.

Крім того, як пояснив представник відповідача, перелік вакантних робочих місць на підприємстві не є сталим показником і щоденно змінюється в залежності від якісного та кількісного складу. Список вакантних місць для працівників, що вивільняються на підставі п.1.ст.40 КЗпП формується за станом на дату засідання комісії з вивільнення. Враховуючи викладене відповідачем було надано список вакантних робочих місць, які було запропоновано позивачу комісією 17.07.2015 , 21.08.2015 та 16.10.2015 року.

17.07.2015 відповідач повідомив Криворізький центр зайнятості про заплановану дату вивільнення позивача.

Отже, відповідач вжив усіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, а Позивач не надав згоди на переведення на іншу роботу, що фактично унеможливлює його переведення.

Щодо твердження позивача щодо недотримання відповідачем приписів ст.42 КЗпП України суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві.

Суд приймає заперечення відповідача, що посада майстра виробничої дільниці термообробки (виробництво) фасонноливарного цеха ливарно-ковальського виробництва, яку обіймав позивач була єдиною на підприємстві, тому зробити порівняльний аналіз професійної підготовки та продктивності праці, а також інших факторів, як то передбачено іншим законодавством України, відповідно до інших співробітників підприємства, не вбачається можливим.

Щодо позиції представника третьої особи про те, що на момент скорочення позивача у ливарно - ковальському виробництві рахувалось ще чотири посади майстра, проте відповідачем не зроблено зрівняльний аналіз що переважного права залишення на роботі суд зазначає наступне.

Так, згідно ч.2.ст.49-2 КЗпП України, при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч.1ст.42 КЗпП). Згідно статті 42 Кодексу законів пропрацю України, переважне право залишитись н роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади.

Таким чином, врахувати переважне право на залишення на роботі необхідно тоді, коли працівники, що звільняються, виконують однакову роботу чи обіймають таку саму посаду, що скорочується. Якщо в установі є лише одна відповідна посада або ж, навпаки, вони різні, згадане право не застосовується.

Так як згідно наказу № 719 від 26.06.2015 року «Про внесення змін в організаційну структуру ливарно-ковальського виробництва» та додатку № 4 н ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було скорочено посаду, яку займав позивач - майстер виробничої дільниці термообробки (виробництво) фасоносталеливарного цеху ковальського виробництв була єдиною, а також судом досліджені посадові інструкції наявних посад майстрів у ливарно-ковальському виробництві, які не є однаковими, можливості провести порівняльний аналіз професійної підготовки та продуктивності праці, а також інших факторів відповідно до інших співробітників підприємства, у відповідача не вбачається.

З огляду на це положення ст.42 КзпП України відповідачем порушені не були.

Позивачем зазначено, що відповідач не мав права звільняти його, адже він отримав відмову профспілкової організації.

В силу ч.7. ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового працівника).

Обгрунтованою слід вважати відмову, в якій профспілковий орган посилається на порушення власником (уповноваженим органом) норм трудового законодавства, і такі висновки профспілкового органу не є передчасними та відповідають дійсним обставинам.

І навпаки, необґрунтованою є відмова профспілкового органу, якщо в рішенні цього органу немає посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства, або висновки профспілкового органу щодо порушення власником приписів трудового законодавства є передчасними та не відповідають об'єктивній дійсності.

Президіумом профкому ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» своїм протоколом від 10.11.2015 року було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п.1ст.40 КЗпП.

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення позивача, профспілковий орган зауважив, що відповідачем були порушені приписи ст.42 КЗпП, а саме : адміністрацією підприємства не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, як працівника з більшим стажем роботи на підприємстві; норми ст.49-2 КЗпЗ України, а саме: відповідачем не було запропоновано позивачу всі наявні на підприємстві вакансії для його подальшого працевлаштування; п.2.16 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України; ст.13 конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин за ініціативою роботодавця 1982 року».

Відповідно до правових позицій, викладених в постановах ВСУ від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14 та від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс-15 за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рушення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення може бути зроблено судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових та професійних якостей, (яке відповідно до вимог статей 57, ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення).

Зауваження профспілкового органу щодо порушень відповідачем норм трудового законодавства щодо процедури вивільнення спростовуються матеріалами справи та викладеними вище обставинами.

Доводи профспілкового органу стосовно порушення відповідачем п.2.16 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України та ст.13 конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин за ініціативою роботодавця 1982 року» стосовно інформування роботодавцем профспілкові організації про намічуване звільнення працівників є безпідставним, оскільки 12.06.2015 проведено консультації за участю профспілок та адміністрації підприємства щодо зазначених змін в організаційній структурі, де працював позивач, що підтверджується відповідним протоколом № 22.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 17.11.2015 року, відповідач дотримався тримісячного строку повідомлення профспілок про майбутнє звільнення позивача, тим самим не порушивши вимоги п.2.16. Галузевої угоди та конвенції МОП, яка не передбачає конкретного строку повідомлення.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрати на здійснення (юридичної) правової допомоги суд зазначає наступне.

Право користування учасниками справи правничою допомогою передбачено нормами ст.15 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3.ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пункт пп.1.п.2, п.3 статті 137 ЦПК України передбачають, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат,зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте, позивачем не надано жодного доказу ані понесених витрат на правову допомогу, ані опису робіт (наданих послуг, виконаних адвокатом.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволення вимог щодо стягнення таких витрат.

Вимоги про стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу є похідними від основної вимоги про поновлення на роботі, тому суд відмовляє в задоволенні і цієї вимоги.

Керуючись ст.18,40,41,42, 43,36, КЗпП України, ст.ст.4,9,13,81,141,259-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа ПО ПТМГПУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про

визнання незаконним та скасування наказу № 1143 від 17.11.2015 року про звільнення ОСОБА_5 з Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг" на підставі ст.. 40 п.1 КЗпП України., поновленні ОСОБА_5 на посаді майстра виробничої дільниці термообробки ( виробництва) фасонноливарного цеха ливарно-ковальського виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 14.01.2016 року, стягненні з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на надання правової допомоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів із дня його проголошення.

Суддя: Н. А. Літвіненко