Провадження № 2/161/222/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьк цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2004 року по 28 вересня 2016 року. Вказує, що за період перебування в шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Крім того, за період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин 11.10.2016 року, ними за спільні кошти було придбано 16.05.2007 року на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становила 245198,00 грн. Дана квартира була придбана на її ім'я за кошти, отримані в кредит. Після погашення даного кредиту, квартира була продана, а за отримані від її продажу кошти, ними було придбано земельну ділянку, яка була оформлена на позивача. Пізніше, шляхом укладення договору дарування, земельну ділянку вона подарувала відповідачу. В подальшому, ОСОБА_3 реалізував дану земельну ділянку, а за виручені кошти від її продажу придбав квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач з 2008 року по 2016 рік вела підприємницьку діяльність та забезпечувала потреби сімї в той час, коли позивач з 2013 року не працював та жодного доходу не отримував, фактично матеріальна підтримка від матері позивача була єдиними його доходом. Придбання спірної квартири здійснено в інтересах сімї, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Згоди про поділ вказаного нерухомого майна вони не дійшли.

Враховуючи наведене, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй та відповідачу по ? частки спірної квартири.

В ході судового розгляду позивач змінила позовні вимоги, посилаючись на те, що вартість квартири, за яку її було придбано становила 328000,00 грн., а після проведення за час шлюбу у даній квартирі ремонту та інших поліпшень істотно збільшилась її вартість, яка складає 600000,00 грн., тому просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом виплати грошової компенсації в розмірі 50 % від здійсненої вартості покращень квартири АДРЕСА_1, що становить 136000,00 грн. (272000,00 грн./2=136000,00 грн). Змінюючи позовні вимоги, позивач мотивувала свої вимоги саме істотним збільшенням вартості майна внаслідок ремонту, проведеного за спільні кошти, тому вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити.

Відповідача в судове засідання позов не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що заперечує проти задоволення позову, оскільки спірна квартири визнана його особистою власністю згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 06.12.2017 року.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2004 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5, 8).

12 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняв право вимоги і став кредитором за договором купівлі-продажу майнових прав № 52 від 01 вересня 2014 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Луцьктехнобуд». За цим договором позивач отримав право вимагати належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, а саме: права вимоги на передачу ТОВ «Луцьктехнобуд» майнових прав на об'єкт нерухомості двокімнатну квартиру № 2 загальною площею 65,6 кв.м в житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно договору купівлі-продажу №52 від 01 вересня 2014 року, укладеного між ТзОВ «Луцьктехнобуд» та ОСОБА_4, останній придбав майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: квартиру № 2 загальною площею 65,6 кв.м в житловому будинку по АДРЕСА_1. Пунктом 4.1 даного договору визначено, що загальна вартість майнових прав на обєкт нерухомості в день укладення цього договору складає 328000 грн. (а.с. 17-19).

Відповідно до акту №1 приймання-передачі майнових прав від 16 грудня 2015 року ОСОБА_3 отримав майнові права на вищевказану квартиру (а.с. 22).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 16 червня 2016 року зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_3 Дане рішення набрало законної сили 19.12.2017 року.

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна, як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

В силу вимог статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Головним критерієм поділу майна як об'єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року (справа № 6-1447цс17).

Таким чином, майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів того, що квартира істотно збільшилася у своїй вартості саме в результаті здійснених за час шлюбу поліпшень та проведенням ремонту, а не тенденції до загального подорожчання об'єктів нерухомості, позивачем не надано суду. Відповідно і не надано доказів на підтвердженняпроведення таких поліпшень та ремонтних робіт в спірній квартирі, загальної вартості будівельних матеріалів, їх кількості.

При цьому, слід зауважити, що вказана позивачем збільшена вартість квартири після проведення ремонту в розмірі 600000,00 грн., є згідно висновку про вартість об'єкта оцінки її ринковою вартістю, яка проводилась з метою визначення ціни позову для звернення до суду, а не визначеною вартістю квартири з урахуванням здійснених поліпшень та проведених ремонтних робіт.

Також, обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_5 вказувала, що на ремонт спірної квартири були використані кошти, отримані від продажу земельної ділянки, яка була нею подарована відповідачу. Однак, такі доводи не свідчать про проведення ремонту та інших поліпшень за спільні кошти подружжя, оскільки за змістом ст. 57 СК України майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю того з подружжя, хто набув таке майно.

Враховуючи, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що спірна квартира істотно збільшилася у своїй вартості саме внаслідок проведення ремонтних робіт, як і доказів того, що збільшення відбулось за рахунок спільних коштів подружжя, суд вважає, що відстуні підстави для визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 81, 82, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 62 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.03.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк