Справа № 638/8464/18
Провадження № 2/638/3795/18
12 листопада 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Семіряд І.В.,
при секретарі Комлєві Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
14.06.2018 позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником квартири АДРЕСА_2 де фактично проживає та зареєстрований. За його згодою, у червні 2013 року у зазначеній квартирі зареєстрована його знайома ОСОБА_3, яка фактично ніколи в квартирі не проживала. На теперішній час з відповідачем він не підтримує стосунків, але йому відомо, що ОСОБА_2 проживає у Російській Федерації. ОСОБА_1 зазначає, що він позбавлений можливості розпорядитись своєю власність через реєстрацію відповідача. У зв'язку з чим позивач просить суд
Позивач у судове засідання не з'явився, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримав позов, просив задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не сповістила.
Зі згоди позивач суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 (а.с.6).
З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4).
Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності.
З акту, складеного ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою М. Харків, АДРЕСА_1, але у зазначеній квартирі не мешкає та ніколи не мешкає.
Як випливає з позовної заяви позивач просить захистити його право як власника відповідно до статті 391 ЦК України, окрім того, судом встановлено, що відповідачка не є ні членом сім'ї відповідно до ст. 156 ЖК України, ні наймачем, ні якоюсь іншою особою, що має право на користування домоволодінням відповідач, натомість реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у користуванні його нерухомим майном, більш того позивач змушений нести тягар сплати комунальних послуг в тому числі і за відповідача.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 вбачається, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Разом з тим, відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині анулювання реєстрації, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. 321,383,391 ЦК України,ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 279,280 ЦПК України, ст.ст. 150 Житлового Кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) такою що втратила право користування квартирою АДРЕСА_7
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_6 сплачену суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.
У задоволені іншої частини позовних вимог- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД