Справа № 461/2057/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/5206/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання договору нікчемним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк», в якому просить визнати кредитний договір №L01.188.32729 від 23.10.2014 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 нікчемним.

Позов мотивує тим, що 04.06.2013 року та 04.12.2013 року між нею та ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитні договори № Р07.187.72051 та №Р24.187.72721, відповідно до яких позивачу надався кредит строком на 30 місяців та 36 місяців. Станом на 12.09.2016 року позивачем повернуто кредит та сплачено проценти за наданими кредитодавцем грошовими коштами за кредитним договором №Р24.187.72721 від 04.12.2013 року, чим припинено кредитні зобов'язання з її боку. Із припиненням кредитних правовідносин з ПАТ «Ідея банк», позивачем припинено будь-які правовідносини з банківськими установами України (включаючи ПАТ «Ідея Банк»), інших договорів вона не укладала, грошових коштів не позичала. Однак, у лютому 2017 року, із телефонних дзвінків від імені ПАТ «Ідея Банк», які почали надходити до позивача, їй стало відомо про факт існування кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року. Жодного кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року вона не підписувала та не укладала, особистих документів для укладання даного кредитного договору банку не передавала, а також не отримувала за даним кредитним договором будь-яку суму грошових коштів. Всі вищенаведені обставини свідчать про порушення прав та законних інтересів з боку відповідача, а тому позивач звернувся до суду за їх захистом. При цьому, покликається на нікчемність вказаного кредитного договору, так як при його укладенні не було дотримано вимог Закону щодо письмової форми.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що жодного кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року вона не підписувала та не укладала, особистих документів для укладання даного кредитного договору банку не передавала, а також не отримувала за даним кредитним договором грошових коштів. За таких обставин вважає, що договір є нікчемним, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Нормами ст.ст. 77, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що 04.06.2013 року та 04.12.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитні договори № Р07.187.72051 та № Р24.187.72721, відповідно до яких позивачу надався кредит строком на 30 місяців та 36 місяців (а.с.10-12, 13-14).

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № L01.188.32729 від 23.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 51235,00 грн. строком на 94 місяці (а.с. 16-17).

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка посилалася на те, що вказаний кредитний договір вона не підписувала.

Відмовляючи у задоволені позову про визнання кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року нікчемним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Із копії кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014р. вбачається, що такий підписаний сторонами, що свідчить про досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору.

Позивачкою не представлено суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт підроблення підпису від імені ОСОБА_2 на кредитному договорі № L01.188.32729 від 23.10.2014р. або недотримання письмової форми при його укладенні.

При цьому, судом першої інстанції на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи районним судом, було роз'яснено сторонам їх права щодо заявлення клопотань про витребування доказів, якщо у них є труднощі в їх отримання, щодо призначення експертиз, тощо на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, однак жодного клопотання з цього приводу суду не заявлено.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.02.2018р.

Головуючий

Судді: