Справа № 212/4532/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Колочко О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Деменко А.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2016 року позивач ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив зменшивши позовні вимоги (в ред. від 03.03.2017) до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду спричинену дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 57021,48 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05.06.2016 ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Hyundai IX 55, номерний знак НОМЕР_2 на вулиці Толстого з боку вулиці Дишинського в напрямку вулиці Кремлівська в м. Кривому Розі, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем Renault Kangoo під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 15.06.2016 постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Розмір заподіяної шкоди визначений авто товарознавчою експертизою становить 211 584 грн., з яких 98 505 грн. було виплачено страховою компанією, а 25.02.2017 позивач через фінансові труднощі продав рештки автомобіля за 56 057,48 грн. Таким чином, вважав, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальну шкоду в сумі 57021,52 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

13 квітня 2017 року відповідач надав суду письмове заперечення проти позовної заяви, в якому зазначив, що у зв'язку із продажем позивачем автомобілю, що був предметом позову, тим самим поставив під сумнів висновок експерта щодо визначеної суми відшкодування збитків, і унеможливив передачу самого автомобіля відповідачеві, на думку відповідача, позивач мав би звернутися із позовом про відшкодування реальних збитків у повному обсязі з врахуванням раніше отриманих грошових коштів, просив врахувати ці обставини при вирішенні справи.

05 вересня 2016 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.09.2016 судовий розгляд відкладений через неявку сторін.

03 жовтня 2016 року за клопотанням відповідача про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи судовий розгляд був відкладений.

Ухвалою суду від 24.10.2016 за клопотанням відповідача судовий розгляд відкладений.

14 листопада 2016 року за клопотанням відповідача про надання часу для ознайомлення з уточненим позовом, поданим представником позивача 14.11.2016, судовий розгляд відкладений.

07 грудня 2016 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання відповідача про надання часу для надання суду доказів.

22 грудня 2016 року за клопотанням відповідача про надання часу для ознайомлення з наданими в судовому засіданні представником позивача доказами судовий розгляд відкладений.

04 січня 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача та призначено судову авто товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

03 березня 2017 року за клопотанням відповідача про надання часу для ознайомлення з уточненою позовною заявою, поданою представником позивача 03.03.2017, судовий розгляд відкладений.

22 березня 2017 року ухвалою суду, яку постановлено в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_6, в зв'язку з чим судовий розгляд відкладено.

13 квітня 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням позивача.

27 квітня 2017 року ухвалою суду, яку постановлено в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 10 травня 2017 року оголошено перерву у судовому засіданні за клопотанням відповідача, який не мав можливості бути присутнім в судовому засіданні через зайнятість в іншому судовому процесі.

19 червня 2017 року через неявку сторін судовий розгляд не відбувся.

Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року задоволено клопотання відповідача та призначено судову авто товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року відновлено провадження у справі.

16 січня 2018 року ухвалою суду, яку постановлено в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представник позивача про витребування доказів, та через неявку відповідача в судове засідання оголошено перерву у судовому розгляді.

16 лютого 2018 року закінчено з'ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, за клопотанням відповідача про надання йому часу для підготовки до судових дебатів оголошено перерву до 03 березня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що окрім, матеріальних збитків, позивач поніс моральну шкоду, яку спричинену пошкодженням автомобіля, неможливості його використання.

В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що позивач, звертаючись до суду із позовом від 03.03.2017, не мав на це право, оскільки вже не був власником автомобіля, який продав, а тому з цих підстав необхідно відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Hyundai IX 55, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_3, під керування водія ОСОБА_5, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинені матеріальні збитки. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2, зазначені обставини підтверджуються постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2016, яка постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року залишена без змін (а.с. 3-4, 68-71).

Вказані обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 12.07.2013 власником транспортного засобу Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_3, станом на час ДТП 05 квітня 2016 року був ОСОБА_3 (а.с. 5, 147).

Відповідно до інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, 25 лютого 2017 року був перереєстрований автомобіль Renault Kangoo 2011 року випуску на підставі договору купівлі-продажу укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Вказаний транспортний засіб перереєстрований на ОСОБА_6, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 (а.с. 184).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д19/04/16 від 12 квітня 2016 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_7, сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_3, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5, в цінах на 12.04.2016 становить 211 584,00 грн. (а.с. 53-64).

Проведеною за ухвалою суду судовою авто товарознавчою експертизою від 23 січня 2017 року визначено ринкову вартість автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_3, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5, на дату скоєння ДТП, яка мала місце 05.04.2016, з урахуванням отриманих у ДТП пошкоджень, яка складає 56057,48 грн. (а.с. 81-107).

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка його заподіяла.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно положень ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підставі викладеного, враховуючи висновок № Д19/04/16 від 12.04.2016 експертного автотоварознавчого дослідження, договір купівлі-продажу від 25.02.2017,згідно якому позивач продав свій автомобіль за 56057,48 грн., яка не перевищує суму вартості визначеної експертизою (а.с. 81-103, 127), з огляду на отримання позивачем страхового відшкодування в сумі 98 505 грн., яке не в повному обсязі відшкодовує понесені позивачем збитки, а також те, що на час ДТП позивач був власником спірного автомобілю і мав права на відшкодування шкоди пошкодженого майна з огляду на ст. 22 ЦК України, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування заподіяної позивачу матеріальної шкоди з вини відповідача ОСОБА_2, становить 57021 грн. 52 коп., виходячи з такого розрахунку: 211584,00 грн. (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля) - 98505,00 грн. (сума страхового відшкодування) - 56057,48 грн. (сума отримана позивачем від продажу автомобіля).

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 13 ЦПК України, яка передбачає розгляд справи не інакше як в межах позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума відшкодування в розмірі, заявленому в позовній заяві, 57 021,48 грн.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування збитків через відсутність права власності на пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб на час розгляду справи, оскільки на час ДТП позивач ОСОБА_3 була власником пошкодженого транспортного засобу Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_3, що підтверджується дослідженими письмовими доказами, наведеними вище, а, отже, має право на компенсацію збитків, завданих йому, як власнику, згідно положення ст.22 ЦК України. Подальша реалізація пошкодженого автомобіля не позбавляє його цього права, яке не відновлено.

Обґрунтовуючи моральну шкоду представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що діями відповідача було пошкоджено майно позивача, у зв'язку з чим він зазнав душевних страждань, і у відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути 20000 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що представник позивача не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 20000 грн., так як не надав суду відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині, тому враховуючи факт належності позивачу майна та його пошкодження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_2 підлягає стягненню 7000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв'язку із пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14-16, 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 13, 81-82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_1, у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 57 021 (п'ятдесят сім тисяч двадцять одна) гривня 48 коп., у відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 7 000 (сім тисяч) гривень, судові витрати на оплату судового збору в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 12 березня 2018 року.

Суддя: О. В. Колочко