АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/15985/17

провадження № 22-ц/796/2789/2018

29 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.,

суддів: Музичко С.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у складі судді Волошина В.О.,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 10 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення Вищою радою правосуддя гарантованих ст.40 Конституції України прав при розгляді скарги від 11.06.2016 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11.06.2016 року він звернувся до Вищої ради юстиції зі скаргою на дії судді Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л. під час здійснення правосуддя в справі № К/800/12477/16.

Ухвалою члена Вищої ради юстиції Мірошниченка А.М. від 13 вересня 2016 року вказану скаргу повернуто без розгляду.

Вважає, що дії Вищої ради юстиції при розгляді його скарги від 11.06.2016 р. є незаконними, оскільки в своїй скарзі він вказав конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного правопорушення та посилання на фактичні дані, що підтверджують зазначені відомості.

У відповідності до ст. 56 Конституції України йому гарантовано право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Оскільки в короткі терміни він не зміг захистити свої права, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року вказаний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що ним було надано докази на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача. При цьому закон не зобов'язує його спочатку оскаржувати дії Вищої ради юстиції, а потім подавати позов про відшкодування шкоди. При цьому відповідно до ст. 1166 ЦК України саме на відповідача покладається обов'язок надати докази, що шкоду було завдано не з його вини.

Судом першої інстанції не було застосовано норми Конституції України як норми прямої дії, не зазначено посилання на докази на підтвердження тієї обставини, що Вищою радою юстиції було дотримано вимоги чинного законодавства при розгляді його скарги, або його права порушені не були.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вищої ради правосуддя - Русакова І.Г. вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить залишити її без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року без змін.

Зазначила, що ОСОБА_1 у скарзі на дії судді Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л. не зазначив, з яких міркувань та з огляду на які факти, підтверджені документально, він дійшов висновку про постановлення суддею ухвали з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а також, які саме дії вказаного судді свідчать про наявність ознак дисциплінарного правопорушення.

За результатами перевірки на прийнятність до розгляду даної скарги членом Вищої ради юстиції встановлено, що доводи скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з постановленим суддею рішенням. Приймаючи ухвалу від 13 вересня 2016 року член Вищої ради юстиції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх душевних страждань та документів, які б свідчили про завдану йому моральну шкоду і підтверджували вину Вищої ради юстиції.

Вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні представник Вищої ради правосуддя Русакова І.Г. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у справі за його позовом до Сокальського районного суду Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л. від 31 травня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищої ради юстиції зі скаргою на дії судді Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л. під час здійснення правосуддя в справі № К/800/12477/16, в якій просив притягнути вказану суддю до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою члена Вищої ради юстиції Мірошниченка А.М. від 13 вересня 2016 року вказану скаргу повернуто без розгляду.

Підставою для повернення слугувало те, що скарга ОСОБА_1 не відповідала вимогам п.3, 4 ч.3 , 4 ч.3 ст.93 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки не містила конкретних відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного правопорушення та посилання на фактичні дані, що підтверджують зазначені заявником відомості.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування державою шкоди, завданої позивачу Вищою радою правосуддя внаслідок порушення його прав при розгляді його скарги, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Вказаний висновок суду є правильним.

Так, відповідно ч.1, п.3, 4 ч.3 ст.93 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду звернення з метою встановлення обставин, що можуть бути підставою дисциплінарної відповідальності судді.

Скарга (заява) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, подається у письмовій формі та повинна містити, зокрема, такі відомості: конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного правопорушення, що відповідно до частини першої статті 92 цього Закону може бути підставою дисциплінарної відповідальності судді; посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені заявником відомості.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.93 цього Закону, звернення повертається без розгляду, якщо звернення не відповідає визначеним цим Законом вимогам.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На справи у спорах фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо законності його рішень поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Позивачем не надано доказів того, що вказані дії посадової особи органу державної влади були оскаржені в установленому законом порядку та постановлено судове рішення щодо незаконності таких дій.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першої статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вимогами частини шостої статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати також лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення відповідачем норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Вищої ради юстиції та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

За відсутності належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової особи Вищої ради юстиції при здійсненні нею своїх повноважень, недоведеності наявності шкоди, про яку зазначено у позові, існування причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами по справі.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: