АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/269/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретаря судового засідання Лапка Ю.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2017 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника житлово-експлуатаційної контори № 1 ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що в.о. начальника Житлово експлуатаційної контори №1 ОСОБА_2 принизив її честь, гідність та ділову репутацію так, як останній зневажливо відгукнувся про неї у сюжеті 33 каналу у вечірніх новинах «три дні без води», вказуючи, що вона боржниця та не сплачує за послуги ЖЕКу.

У зв'язку з цим, та після уточнень, позивач просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість її ділової репутації інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у вечірніх новинах 33 TV каналу; зобов'язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію у найближчих, з моменту набрання чинності рішення суду, новинах 33 TV каналу; стягнути з відповідача 4000 грн. моральної шкоди та 1160 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що суд, приймаючи рішення, нічим не мотивував відмову, не були допитані свідки.

Крім того, суд не надав належної оцінки тому, що працівники ЖЕКу спричинили майнову та моральну шкоду апелянту, які полягали: у знищенні труби водовідведення, яку вона встановила власним коштом та поширення неправдивої інформації.

Вважає, що інформація є неправдивою, має стверджувальний, негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі та етики.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, ч. 6 і ч. 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 була власником квартир № 2, № 3 по вул. Соборній, 13 (перукарня «Богдан»). З 31 серпня 2012 року в результаті реконструкції зазначених квартир, є власником приміщення перукарні за цією адресою (а. с. 54).

ФОП ОСОБА_1 здійснила підключення до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення житлового будинку по вул. Соборна, 13 (а. с. 12-14).

З відеоматеріалу на диску, який долучено до матеріалів справи за клопотанням позивача, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у вечірніх новинах 33 каналу в.о. начальника Житлового експлуатаційної контори №1 ОСОБА_2 у сюжеті «три дні без води» висловився відносно причин відсутності водопостачання в будинку № 13 по вул. Соборній м. Хмельницького таким чином: «Власниця цього «Богдана» навіть відмовилась зі мною розмовляти, тому, ми прийняли рішення…, так як вони не хочуть…., ми завели для своїх мешканців…Вони на протязі вже багатьох років не платять зовсім в ЖЕК, в них величезна заборгованість, що по аптеці, що і по «Богдану». ЖЕК не має коштів щоб обслуговувати ще… На сьогоднішній день заборгованість населення в першому ЖЕКу складає 1276000 грн.» (а. с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що інформація наведена у вечірніх новинах 33 каналу в.о. начальника Житлового експлуатаційної контори №1 ОСОБА_2 у сюжеті «три дні без води», не може розглядатись як поширення неправдивих відомостей, так як судом не встановлено, що фактичною метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

З таким висновком колегія суддів Апеляційного суду погоджується.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) роз'яснив судам, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (щодо відповідача), крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на положення вищезазначеної статті, позивач у вказаній категорії справ має належним чином довести, що поширена про нього недостовірна інформація є саме фактичним твердженням, яке підлягає перевірці. На іншій же стороні, у випадку надання вказаній інформації такого статусу, лежить обов'язок довести її дійсність.

Доводи апеляційної скарги про те, що вислів відповідача має стверджувальний характер і не є оціночним судженням, не відповідають ні матеріалам справи, ні вимогам закону.

Позивач не навела і не довела обставин поширення недостовірної інформації щодо неї, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію та завдає шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Отже, відшкодування моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Позивачем не було доведено нанесення їй моральної шкоди виступом відповідача.

Заподіяння моральної шкоди, у позовній заяві ОСОБА_1, полягає у приниженні ділової репутації фізичної особи-підприємця.

Між тим, матеріали справи не містять доказів відсутності боргу перед ЖЕКом у осіб, про які зазначав відповідач у інтерв'ю.

Не доведено у судовому засіданні позивачем заподіяння їй і матеріальних збитків.

Наявність в матеріалах справи договору про співпрацю, актів виконаних робіт, не свідчить про заподіяння шкоди саме відповідачем, за вказівкою відповідача, і не містить даних про розмір заподіяних збитків (а. с. 12 -14).

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду і спростовували його висновок. Вони фактично зводяться до власної оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Посилання апелянта, що рішення судом винесене з неповним з'ясуванням обставин справи, без допиту осіб, що монтували водопостачання та від'єднували його, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 мотивує, було здійснено шляхом поширенням про неї недостовірної інформації.

Заподіяння моральної шкоди шляхом знищення чи пошкодження майна, позивач не обґрунтовувала.

Підставами позову, про відшкодування моральної шкоди шляхом знищення чи пошкодження майна в суді першої інстанції не були.

Крім того, заподіяння матеріальної шкоди знищенням чи пошкодженням майна позивач не довела належними та допустимими доказами. Документів (протоколів, актів) про огляд місця пошкодження правоохоронними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднань громадян, ЖЕК не надала.

Заявлене клопотання про виклик до суду першої інстанції свідків, апелянт не обґрунтувала.

На ухвалу суду у судовому засіданні 5 вересня 2017 року не відреагувала (а. с. 46). Подавши, після судового засідання 5 вересня 2017 року, заяву про уточнення позовних вимог від 5 вересня 2017 року, доказів у підтвердження заподіяння матеріальної шкоди не подала, заяву про допит осіб, що монтували водопостачання та від'єднували трубу, або інших осіб, які на її думку були очевидцями пошкодження її майна, ОСОБА_1 до суду не надала також (а. с. 48-49).

До суду апеляційної інстанції апелянт клопотань про витребування доказів та виклик свідків не подала. Доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від неї не навела.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості збирати докази і досліджувати їх.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2018 року.

Судді: /підписи/ А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський