Справа № 189/1236/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Лукінової К.С.

при секретарі - Копиця С.І.

учасники процесу:

позивачка - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

представник відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 01.09.2017 року звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна подружжя в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 03.11.2017 року, просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в сумі 101984,00 грн. - вартість спального гарнітуру та вартість домашнього кінотеатру та виділити відповідачу ОСОБА_4 в натурі відеокамеру «Панасонік», килим Реарл, м'які меблі (комплект) «Ніколас «Класік».

Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорної О.В. від 15.09.2017 року провадження у зазначеній справі було відкрито.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року розгляд справи було відкладено на 25.10.2017 року.

29.11.2017 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав письмові заперечення проти позову.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Покровського районного суду Дніпропетровської області № 42-а від 05.01.2018 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.01.2018 року, вказану справу було передано до розгляду судді Лукіновій К.С.

Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінової К.С. від 11.01.2018 року вказану справу було прийнято до свого провадження.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2018 року було призначено розгляд даної цивільної справи по суті.

26.01.2018 року позивачка ОСОБА_1 подала відзив на заперечення на позовну заяву.

Обґрунтовуючи подану позовну заяву позивачка ОСОБА_1 вказала на те, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010 року. Спільне життя у них не склалося і шлюб між ними був розірваний з вересня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживаючи однією сім'єю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти придбали: домашній кінотеатр «SAMSUNG HT - F9750W" вартістю 34784 грн., спальний гарнітур «Galaxy Maronese ACF» вартістю 67200 грн., відеокамеру «Panasonik HC-VXF990EEK» вартістю 22999 грн., килим «Rearl 70102» вартістю 31740 грн., м'які меблі «Nikolas Classik» (комплект) вартістю 47320 грн., а всього на суму 204043 грн. В даний час колишній чоловік ставить нездолані перешкоди для користування спільним майном, так як перешкоджає їй проживати в будинку, де вона раніше проживала з сином, і де знаходиться все перераховане майно. Мирно розділити спільно нажите майно відповідач відмовляється, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись до суду. Спираючись на ст..ст. 60, 70, 71 СК України просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 направив до суду письмові заперечення проти позову в яких вказав, що відповідач не міг придбати вказане майно, оскільки в ці дні знаходився на роботі і не міг перебувати в м. Дніпро. Крім того сукупний прибуток відповідача за вказаний в позові період становить 116166,93 грн., а тому відповідач не міг придбати вказане майно через відсутність коштів. До того ж, відповідач не погоджується з вартістю майна, вказаній в позовній заяві, а в матеріалах справи відсутні докази дійсної вартості майна. Крім того, відсутнє спірне майно у відповідача. Спираючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року просив в позові відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 направила до суду відзив на заперечення на позовну заяву в якій вказала, що їй та ОСОБА_4 на весілля були подаровані кошти. Крім того наданий акт про відсутність майна не відображає фактичного придбання майна.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, спираючись на доводи поданої позовної заяви з урахуванням уточнень, просила позовні вимоги задовольнити, при цьому зазначила, що спірне майно купляв відповідач ОСОБА_4 після народження їх сина - ОСОБА_6, без її присутності в м. Дніпро. Спірне майно привезли за адресою: АДРЕСА_1 - там, де вони спільно проживали. Гроші на вказане майно вони отримали у подарунок на їх весілля від родичів позивачки в сумі близько 200000 грн. Подальшої долі цих речей вона не знає. Вони купили килим 3х4 метри гарної якості, шерстяний, ворс 3-4 см., коралового кольору, однотонний. Товарний чек отриманий в 2011 році. Килим лежав в їх спальні. Коли вона виїжджала з цього будинку - килим був у спальні. Спальний гарнітур і м'які меблі були куплені в 2011 році. Вона не пам'ятає в які дні чоловік їздив за цими речами. Вона за покупками цих товарів не їздила, так як в неї була мала дитина. Все спірне майно вона побачила уже дома, при купівлі цих речей присутньою не була. Отримавши чеки на майно, вона передала їх своїй матері - ОСОБА_7 Крім того в 2011 році відповідач привіз відеокамеру. Відеокамерою користувалась вона. Домашній кінотеатр - це 4 стоячі колонки сріблястого кольору і сама система. Набір м'яких меблів складається з двох диванчиків та крісла з різними ножками та спинками. Спальний гарнітур білого кольору, складається з кроваті, тумбочок, комода. За період спільного проживання вони купили багато речей. Коли вона виїздила з цього помешкання, всі речі були на своїх місцях.

Представник позивачки ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, спираючись на доводи поданої позовної заяви з уточненнями.

Представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, спираючись на доводи поданої позовної заяви з уточненнями.

Відповідач ОСОБА_4 з позовом не згодний, просив в його задоволенні відмовити, вказуючи на те, що вказаного в позові майна ніколи не було і вони з позивачкою даного майна ніколи не купляли. З ціною даного майна не згодний.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив в задоволенні позовних вимог відмовити, спираючись на доводи письмових заперечень проти позову.

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Допитана в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є матір'ю позивачки. Позивачка з відповідачем проживали разом з 2000 року. Вони переїхали в смт.. Просяна, де проживали з 2004 року у матері відповідача. Спільно сім'єю проживали до 2015 року. В вересні 2015 року дочка з онуком перейшли жити до неї. В 2010 році дочка вийшла заміж за відповідача, а в 2011 році родився онук - ОСОБА_6 На весілля їх родичі подарували 204000 грн. Ми домовились, щоб діти за ці кошти купили щось хороше. Після народження онука ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали домашній кінотеатр сріблястого кольору, спальний гарнітур білого кольору, м'які меблі: 2 дивана - кутовий та рівний з дерев'яними різними ніжками та крісло, килим 3х4 метри коралового кольору, відеокамеру чорного кольору. Чеки відділи їй на зберігання. Всього за весь час подружнього життя в її дочки був лише один кутовий диван та одна відеокамера.

Допитана в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_1 є її сестрою. Її сестра та ОСОБА_4 почали проживати з 2004 року, в 2010 році розписалися. До весілля особо покупок не було, а після одруження стали жити добре і купляти дорогі речі. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після одруження купили домашній кінотеатр сріблястого кольору, відеокамеру чорного кольору, спальний гарнітур білого кольору, килим 3х4 метри коралового кольору без малюнку, м'які меблі: великий кутовий диван, маленький диван і крісло з різними ніжками. Все купляв відповідач за сумісною згодою. Чеки віддали ОСОБА_12

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_10 суду показав, що знає родину ОСОБА_1 давно, бо є їх сусідом. Вказаних в акті речей ні під час обстеження будинку, ні під час просто спілкування та перебування у них в гостях - не бачив та не виявив.

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_11 суду показав, що вказаних в акті обстеження речей він ніколи не бачив. Коли акт складався він приходив, але при обході присутнім не був.

Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено наступне:

Згідно копій товарних чеків від 14.02.2011 року, 05.07.2011 року та 07.12.2010 року видно, що нібито було придбано наступне майно: домашній кінотеатр «SAMSUNG HT - F9750W" вартістю 34784 грн., спальний гарнітур «Galaxy Maronese ACF» вартістю 67200 грн., відеокамеру «Panasonik HC-VXF990EEK» вартістю 22999 грн., килим «Rearl 70102» вартістю 31740 грн., м'які меблі «Nikolas Classik» (комплект) вартістю 47320 грн. При цьому, у вказаних чеках відсутні відомості про покупця вказаного в них майна (а.с. 3, 147).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 4).

Згідно відповіді Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області № 854 від 12.09.2017 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно копій розрахунків заробітної плати за лютий 2011 року, липень 2011 року, грудень 2011 року ОСОБА_4 отримував заробітну плату (а.с. 28-30).

Згідно копії акту депутата селищної ради Долі Ю.А. від 23.10.2017 року за участю сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 видно, що ними проведено обстеження наявності майна за адресою: 53610, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, а саме: домашній кінотеатр «SAMSUNG HT - F9750W", спальний гарнітур «Galaxy Maronese ACF», відеокамера «Panasonik HC-VXF990EEK», килим «Rearl 70102» вартістю 31740 грн., м'які меблі «Nikolas Classik» (комплект). У ході обстеження виявлено, що вищезазначені предмети на час обстеження не були в наявності (а.с. 31).

Згідно копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року у справі № 189/300/16-ц (2/189/251/16) видно, що сторони зареєстрували шлюб 20.08.2010 року. Крім того видно, що позивачка вже зверталась із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, зокрема, просила поділити наступне майно: цифрову відеокамеру Самсунг, комод, диван, диван кутовий, кровать двоспальну з ортопедичним матрацом. Цим рішенням, зокрема встановлено, що згідно копії договру купівлі-продажу будинку від 27.08.1991 року та копії реєстраційного посвідчення, а також копії технічного паспорту ОСОБА_14 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Цим рішенням встановлено, що згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов депутата Просянської селищної ради Мазурок Л.М. від 23.02.2016 року було проведено обстеження житлового будинку АДРЕСА_1, та виявлено наступне майно: ліжко дитяче "Чердак" - 1 шт., квадроцикл дитячий - 1 шт., велосипед дитячий 1 шт., акваріум 50 літрів - 1 шт., плитка газова 4-х комфорна б/у - 1 шт., холодильник 2-камерний "Самсунг" - 1 шт., мийка для кухні - 1 шт., змішувач води для кухонної мийки - 1 шт., змішувач води для ванної кімнати - 1 шт., газовий котел "Атон" - 1 шт., пилесос - 1 шт., праска б/у - 1 шт., електронасос водяний - 1 шт., насосна станція - 1 шт., циркуляційний насос - 1 шт., унітаз б/у - 1 шт., нагрівач для води на 100 літрів - 1 шт., двоспальне ліжко - 1 шт., диван б/у - 1 шт., пральна машина напівавтомат - 1 шт., телевізор "Самсунг" діаметром 19" - 1 шт. (а.с. 32-39).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року рішення суду першої інстанції від 07.07.2016 року було залишено без змін (а.с. 40-42).

Згідно копії довідки УПФУ № 412 видно, що в 2011 році ОСОБА_14 отримувала пенсію за віком (а.с. 47).

Згідно копій довідок про доходи ОСОБА_4, ним отримувалась заробітна плата в 2010 році в сумі 61527,88 грн., в 2011 році в сумі 74315,72 грн. (а.с. 48,49).

Згідно копії домової книги за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_14 та ОСОБА_4 (а.с. 71-77).

Згідно безкоштовного запиту до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видно, що ФОП ОСОБА_16 був зареєстрований 14.06.2004 року та знятий з реєстрації через припинення діяльності 30.11.2005 року, при цьому видом його діяльності був код КВЕД 51.31.0 «Оптова торгівля фруктами та овочами (основний)»; що ФОП ОСОБА_17 була зареєстрована 31.01.2002 року, при цьому видами діяльності є КВЕД 25.99 «виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у, КВЕД 46.73 «оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний», КВЕД 47.78 «роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах» (а.с. 80-91).

В зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_16, який видав товарний чек № 186 від 07.12.2010 року, станом на момент видачі чеку припинив свою підприємницьку діяльність, а також в зв'язку з тим, що згідно виду його діяльності не міг здійснювати роздрібну торгівлю електронікою, то суд не приймає в якості доказу купівлі 07.12.2010 року домашнього кінотеатру «SAMSUNG HT - F9750W" та відеокамери «Panasonik HC-VXF990EEK» даний чек. Ще однією підставою для неприйняття в якості доказу цього чеку є те, що ФОП ОСОБА_16 продав в 2010 році товари, а саме домашній кінотеатр «SAMSUNG HT - F9750W" та відеокамеру «Panasonik HC-VXF990EEK» за вказану в чеку суму, які станом на грудень 2010 року ще не існували (не були випущені заводами-виробниками). До вказаних висновків суд дійшов виходячи з загальновідомої інформації та загальнодоступної інформації в мережі «Інтернет» (офіційних сайтів SAMSUNG та Panasonik). Так, згідно загального маркування техніки фірми Самсунг, введеної з 2008 року, видно, що перша літера після найменування товару є відповідним роком випуску товару. Так, літера А відповідає 2008 року випуску, В - 2009 року випуску, С - 2010 року випуску …. F - 2013 року випуску, тощо. Тобто, вказаний позивачкою домашній кінотеатр «SAMSUNG HT - F9750W" був випущений в 2013 році, тобто через 3 роки, після його нібито купівлі, що спростовує чек № 186 від 07.12.2010 року як доказ. Крім того, за аналогією встановлено, що відеокамера «Panasonik HC-VXF990EEK» була випущена в 2015 році. Вказані обставини унеможливлювали придбання вказаних речей в 2010 році, а тому товарний чек № 186 від 07.12.2010 року судом не приймається в якості доказу.

Крім того, судом не приймається до уваги в якості доказу чек від 14.02.2011 року ПП ОСОБА_18, оскільки вказана особа не мала права здійснювати роздрібну торгівлю електронікою за визначеними її видами діяльності.

До того ж, судом не приймається в якості доказу товарний чек виданий ПП Боновим від 05.07.2011 року, оскільки він не містить печатки та не є чеком РРО.

Суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав та обставин.

Згідно ч. 1 ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. . Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вважає слушними доводи відповідача про те, що назване в позові майно ніколи не придбавалось подружжям, не було в їх власності та не перебувало в домоволодінні по АДРЕСА_1, оскільки вказані обставини підтверджені як копією акту депутата від 23.10.2017 року, так і показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що просить поділити інше майно, а не те, яке вона просила поділити в 2016 році і яке вказано в рішенні Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року.

Разом з тим, в 2016 році позивачка просила поділити, зокрема, цифрову відеокамеру Самсунг, комод, диван, диван кутовий, кровать двоспальну з ортопедичним матрацом. Однак, як стало зрозуміло з показань свідка ОСОБА_7, спірний спальний гарнітур являє собою двоспальну кровать з тумбочками та комодом, а м'які меблі - кутовий диван, прямий малий диван та крісло. При цьому свідок повідомила, що в період подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у них було лише одне двоспальне ліжко, один комод, одна відеокамера, один кутовий диван, один диван прямий і купували вони ці речі один раз. Тобто, наведене свідчить про відсутність іншого майна, ніж те, що було вказане в 2016 році при розгляді справи.

Вказані обставини обґрунтовано підтверджують показання свідка ОСОБА_10 та заперечення відповідача ОСОБА_4

Будь-яких інших обґрунтованих доказів наявності спірного майна в домоволодінні по АДРЕСА_1 та належності його будь-якому з подружжя ОСОБА_1 - матеріали справи не містять.

Само по собі існування товарних чеків не доводить факту придбання спірного майна будь-ким з подружжя ОСОБА_1, оскільки будь-яких доказів та природи походження цих документів суду не надано, будь-яких доказів належності цих чеків відповідачу також не надано, об'єктивних доказів того, що саме відповідач придбав спірне майно - також суду не надано.

Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є те, що станом на день розгляду справи не встановлена дійсна вартість спірного майна.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна

подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Крім того, не надається можливим за наявними матеріалами справи встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату розгляду справи по суті у відповідача відсутнє спірне майно, яке просить поділити позивачка, а позивачкою не надано будь-якого належного та допустимого доказу наявності спірного майна у відповідача на час припинення спільного проживання, на час звернення до суду з цим позовом та на момент розгляду справи по суті, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Слід зазначити, що позивачка ОСОБА_1, її представники та свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_9 намагались довести перед судом факт наявності спірного майна у подружжя під час спільного проживання подружжя, але позивачка та її представники взагалі не надали доказів та оводів того, що саме ОСОБА_4 придбавав спірне майно та наявність цього майна у відповідача на час припинення проживання з позивачкою. До того ж, сама позивачка зазначила, що все спірне майно було придбане після народження їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтвердила свідок ОСОБА_7, що спростовується наданими самою позивачкою товарними чеками і ставить під сумнів правомірність заявлених позовних вимог.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід покласти на позивачку.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст..ст. 316, 317, 321 ЦК України, ст..ст. 4, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: К.С. Лукінова

Повний текст рішення складено 08.02.2018 року.