РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Грібінчак К.П.,

за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного Акціонерного Товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Рівнеазот», в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення по день прийняття судом рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). 20 березня 2017 року був звільнений з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена заробітна плата за період січень-березень 2017 року на загальну суму 46 252,53 грн. Станом на момент подання позовної заяви заборгованість по заробітній платі не виплачена. Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 року по день прийняття судом рішення у справі.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином. 05.02.2018 року через свого представника - адвоката ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні подав уточнений розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений з врахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, та доданої до нього довідки про середню заробітну плату позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за період з 21.03.2017 року по 31.01.2018 року, з розрахунку 465,24 грн. за кожний робочий день, на загальну суму 100 957,08 грн. Уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Зазначив, що вини ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. На підставі ч. 2 ст. 1171 ЦК України просить суд звільнити ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та доведеними, а тому його позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом від 16 березня 2017 року № 688-ВК позивач звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю) з 20 березня 2017 року. При звільненні з роботи йому не були виплачені заробітна плата за період з січня по березень 2017 року на загальну суму 46 252,53 грн, що підтверджується довідкою відповідача.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, що підтверджується довідкою відповідача про розмір заборгованості із заробітної плати перед позивачем, суд приходить до висновку що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 року, тобто з дня наступного за днем звільнення по 31.01.2018 року у розмірі 100 957,08 грн., згідно з розрахунку наданого представником позивача.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обовязок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним.Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дій відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 908,91 грн.

Керуючись статями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Рівнеазот» (33017, м. Рівне -17, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СР № 597166, виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 27.05.1999 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 125, 125а) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 100 957 (сто тисяч девятсот пятдесят сім) гривень 08 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 33017, м. Рівне -17, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СР № 597166, виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 27.05.1999 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 125, 125а) судовий збір у розмірі 908 (девятсот вісім) гривень 91 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4