Справа № 490/3320/18
н/п 2/490/2188/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

І. Вступна частина

07 листопада 2018 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судового засідання Нірши Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, -

ІІ. Описова частина

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

27 квітня 2018 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просить визнати недійсним п. 12 Договору іпотеки від 24.06.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» та стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_3 ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ОСОБА_4 ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.06.2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання вимог за кредитним договором №1406/060855-002 від 24.06.2008 року. Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2. За вказаним договором позивач передала ВАТ «Сведбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 6,5 кв.м., жилою площею 39,8 кв.м., що належить їй на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Не будучи фахівцем у галузі права, позивач звернулася із вказаним договором до адвоката для проведення юридичного аналізу даного правочину. Проаналізувавши вищезазначений договір іпотеки їй було роз'яснено, що при укладенні даного договору відбулося порушення Банком норм чинного законодавства та її прав і інтересів.

Позивач зазначила, що відповідно до чинного законодавства застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинно відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України». Тільки при дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» «Застереження», яке зазначено у п. 12 Договору іпотеки від 28.06.2008 року не містить цих умов. За такого, положення п.12 Договору іпотеки, не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, договір іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимоги іпотекодержателя не є підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Позивач також вказала, що в день підписання договору іпотеки згода на укладення самого договору іпотеки надавалася, а додаткова згода на включення вказаного застереження до договору іпотеки взагалі не надавалася хоча мала надаватись обов'язково, саме відсутність такої згоди спричиняє недійсність застереження. На підставі цього вона просить суд визнати недійсним п. 12 Договору іпотеки від 24.06.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала відзив, де зазначила, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Доводи позивача про недійсність застереження є безпідставними, оскільки іпотечний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, через що окрема згода позивача на включення застереження до договору не потрібна. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки договір між сторонами укладено в 2008 році, а з позовом позивач звернулась до суду в 2018 році.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 27.04.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Враховуючи заяви учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

ІІІ. Мотивувальна частина

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ОСОБА_5 СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

24.06.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк») з метою забезпечення виконання останньою зобовязань за кредитним договором №1406/060855-002 від 24.06.2008 року був укладений Іпотечний Договір, за яким позивач передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру загальною площею 6,5 кв.м., жилою площею 39,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_2.

Відповідно до п. 12 Договору сторони передбачили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

12.1. за рішенням суду;

12.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотеко держатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням ….;

12.3. згідно за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержавтеля, викладене в п.п.12.3.1. та 12.3.2 цього Договору.

За п. 12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя н предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності.

З розумінням положень ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» сторони вказали в договорі, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень підпункту п. 12.3. договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобовязання.

ОСОБА_6, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Частина 1 статті 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»: іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку»: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частина 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку»: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку»: договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частина 1 статті 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 627 ЦК України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України: зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 256 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України: 3агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 статті 661 ЦК України: за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що іпотечний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Застереження в іпотечному договорі прирівнюється до відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, а тому доводи позову про необхідність окремої згоди на включення до договору іпотеки відповідного іпотечного застереження є безпідставними.

Сторони передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, що не суперечить статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №754/17290/15-ц в Постанові від 04.04.2018 року.

Таким чином, аналіз наведених нормативних положень Закону України «Про іпотеку», а також положень оскаржуваного пункту іпотечного договору дає суду підстави вважати, що спірним пунктом договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом визнання права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки. Пункт 12 договору іпотеки №1406/0608/55-002-Z-1 від 24.06.2008 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», повністю відповідає положенням ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та не суперечить нормам закону.

Щодо вимоги відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Оспорюваний кредитний договір укладено сторонами 24.06.2008 року, отже позичальнику з моменту його підписання було відомо про умови цього договору, який позивач просив визнати недійсним. Проте з позовом про визнання договору недійсним позичальник звернувся лише у лютому 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

З вищевикладеного суд доходить висновку про те, що вказані позивачем порушення законодавства сталися при укладенні кредитного договору 24.06.2008 року і саме в цей момент позивач міг довідатися про порушення своїх прав, а тому і перебіг позовної давності в даному випадку починається саме з дня укладення кредитного договору 24.06.2008 року.

Відповідно до роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові лише в разі доведеності позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що при укладенні іпотечного договору, зокрема пункту 12 Договору, були додержані всі вимоги, передбачені чинним законодавством, та підстави його недійсності відсутні, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність.

Також, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову суд вважає необхідним залишити за позивачем понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ІV. Резолютивна частина

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН