Справа № 645/342/17
Провадження № 2/645/142/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Шарка О.П

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд визнати квартиру №16 в будинку 24/17 ар вул. Рибалка, у м.Харкові майном, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та в порядку розподілу майна подружжя визначити рівними частки на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя по ? частці кожному. Визнати за ним (іпн. НОМЕР_1) право власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 25 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просила суд визнати за нею право власності на 885/1000 часток квартири АДРЕСА_3, за ОСОБА_2 в свою чергу визнати право власності на 115/1000 часток зазначеної квартири, визнати недійсними договори купівлі-продажу гаражу №66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, 27, у м.Харкові.

Ухвалою суду від 3 жовтня 2017 року позовні заяви обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення зустрічного позову накладено арешт на гараж №66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», по вул. Ощєпкова, 27, у м.Харкові.

Також ухвалою суду від 16 листопада 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3, витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5: належним чином завірену копію договору купівлі-продажу 1/2 частини гаражу № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул.Ощепкова,27 у м.Харкові, який був посвідчений 21.09.2016 року, реєстровий № 3810; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу 1/2 частини гаражу № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул.Ощепкова, 27 в м.Харков, який був посвідчений 21.09.2016 року, реєстровий № 3813; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу 1/2 частини гаражу № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул.Ощепкова,27 в м.Харков, який був посвідчений 10.06.2016 року, реєстровий № 2339; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу ? частини гаражу № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул.Ощепкова,27 в м.Харков, який був посвідчений 10.06.2016 року, реєстровий № 2342; належним чином завірену копії журналу реєстрів з 05 червня по 20 червня 2016 та з 15 вересня по 30 вересня 2016 року..

9 лютого 2018 року на виконання зазначеної ухвали суду до суду надійшли копії зазначених договорів купівлі продажу.

8 травня 2018 року ОСОБА_3 уточнила зустрічну позовну заяву в якій виключила з числа відповідачів ОСОБА_4, просила суд визнати за нею право власності на 885/1000 часток квартири АДРЕСА_4, за ОСОБА_2 право власності на 115/1000 часток квартири АДРЕСА_5, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м. Стягнути з ОСОБА_6, номер картки платника податків НОМЕР_1, на мою користь грошову компенсацію за 1/2 частину гаражу № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул.Ощєпкова,27-в м.Харкові, в розмірі 18690грн.50коп. (вісімнадцять тисяч шістсот девяносто грн.)50коп.

В обґрунтування первісного позову позивач ОСОБА_2 зазначив, що вони з відповідачем з 29 жовтня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30 жовтня 2013 року. В період шлюбу 20 травня 2003 року подружжям була придбана спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_6. Мі сторонами домовленості щодо майна не має, шлюбний договір не укладався, у зв'язку з чим позивач просить визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на ? її частину.

В обґрунтування уточненого зустрічного позову ОСОБА_3 зазначила, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2002 року. 03 листопада 2004 року у них народилася донька ОСОБА_7. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали нерухоме майно трикімнатну

ізольовану квартиру АДРЕСА_7 та гараж № 66 в гаражному

кооперативі «Автолюбитель», розташований по вул.Ощєпкова,27 в м.Харкові. На придбання зазначеного майна були витрачені її особисті кошти, так і спільні кошти

подружжя, а саме: Так, для поліпшення житлових умов сімї вони з відповідачем вирішили купити квартиру. Оскільки вони проживали у шлюбі недовго, спільних коштів на придбання квартири у них не вистачало. ОСОБА_3 на праві власності належала двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_8, на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий № 645, вона вирішила продати належну їй особисто квартиру, щоб купити квартиру їм з відповідачем. На придбання спірної квартири були витрачені як особисті кошти ОСОБА_3 від продажу належної їй квартири у сумі 9490 грн., так і їх спільні з відповідачем кошти в сумі 2848 грн., ? частина цих коштів належали ОСОБА_3 1424 грн. Всього на придбання спірної квартири витрачені особисті кошти позивача у розмірі 10914 гривень (9490 грн. + 1424 грн. = 10914 грн.), що відповідає 885/1000 часток квартири. Відповідно кошти відповідача 1424 грн., що становить 115/1000 часток квартири. На думку позивача, вона має право на 885/1000 часток спірної квартири. Окрім спірної квартири під час шлюбу з відповідачем вони придбали гараж № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташований по вул.Ощєпкова,27 в м.Харкові. Договір купівлі- продажу гаражу на імя відповідача був посвідчений 24 листопада 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 6356. Їх сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2013 року шлюб був розірваний. Після звернення відповідача до неї з позовом про поділ майна подружжя - квартири, вона вирішила перевірити правовий статус придбаного ними під час шлюбу гаражу і 09 березня 2017 року дізналася про те, що відповідач без її відому продав вказаний гараж. Договір купівлі- продажу 1/2 частини гаражу був посвідчений 21.09.2016 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10, реєстровий № 3810. Другий договір купівлі-продажу 1/2 частини гаражу був посвідчений 21.09.2016 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10, реєстровий № 3813, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відчуження гаражу відповідач здійснив без її відома та не зважаючи на те, що 19.09.2015 року на імя голови гаражного кооперативу «Автолюбитель» вона подавала заяву з проханням не видавати довідок на відчуження гаражу. Як їй стало відомо, під час укладення договорів купівлі-продажу спірного гаражу, відповідач ОСОБА_6 повідомив нотаріуса про те, що на час придбання гаражу він не перебував у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах. Про це мається відмітка в текстах договорів купівлі-продажу гаражу. Оскільки гараж № 66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташований по вул.Ощєпкова,27 в м.Харкові був відчужений ОСОБА_2 проти її волі, належну їй частину коштів від продажу гаражу відповідач їй не віддав, тобто приховав їх. ОСОБА_3 вважає можливим захистити їх шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації 1/2 частини вартості гаражу, зазначеної в договорах купівлі-продажу - 18690грн.50коп.

У ході судового розгляду позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11 первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у первісному позові, зустрічний позов не визнали у повному обсязі, просили у його задоволенні відмовити, зазначивши, що кошти, використані на придбання спірної квартири були спільними, частина коштів дійсно була отримана відповідачем від продажу її квартири, проте, не в повному обсязі ці кошти використані на придбання спірної квартири. Частина коштів на придання квартири у сумі 5000 гривень (біля 40% вартості квартири) було надано позивачем з власних коштів, зокрема вислані його матірю, яка мешкає в США. Крім того, протягом 2003 2007 років у спірній квартирі за особисті кошти ОСОБА_3 та кошти, надіслані його матірю в спірній квартирі було виконано ремонт, оскільки вона була непридатна для проживання. Починаючи з 1992 року позивач працював, утримував родину, утримував житло в належному стані, здійснював комунальні платежі, відповідач в свою чергу не мала доходу, знаходилася повністю на його утриманні Також ОСОБА_2 зазначив, що спірний гараж було придбано виключного за його кошти.

У ході судового розгляду позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_12 зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, у задоволенні первісного позову просили відмовити, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічним позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1353 (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №172259 від 29 жовтня 2002 року).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2013 року (справа 645/8923/13, провадження 2/645/2454/13) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

В період шлюбу, 20 травня 2003 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу спірної квартири №16, що знаходиться у м.Харкові вул. Рибалка, буд. 24/17, яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 59,5 кв.м., посвідчений 20 травня 2003 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, реєстровий №1526, купівлю квартири здійснено за 12338 гривень.

Як вбачається з висновку про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири АДРЕСА_9, станом на 14 березня 2017 року, ринкова вартість зазначеної квартири складає 696150 гривень без врахування НДС.

Між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділ спірної квартири, придбаної 20.05.2003 року.

Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» (норми якого діяли на час виникнення даних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто 20.05.2003 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС).

Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

ОСОБА_3 посилається на те, що 885/1000 часток придбаної спірної квартири здійснювалось нею за особисті грошові кошти, які були отримані нею від продажу належної їй квартири 8 в будинку 238, по Московському пр-ту у м.Харкові.

В день укладення договору купівлі продажу спірної кватири № 16 в будинку 24/17 по вул. Рибалка, у м.Харкові 20 травня 2003 року ОСОБА_3 продала належну їй квартиру № 8 в будинку 238, по Московському пр-ту у м.Харкові, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, реєстровий №1517, однак, не доведено, що кошти, виручені від продажу квартири № 8 в будинку 238, по Московському пр-ту у м.Харкові в витрачені виключно на придбання спірної квартири

Окрім того, як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2 серія БТ І №8527904, ОСОБА_2, починаючи з 1 грудня 1992 року був офіційно працевлаштований, також на його імя надходили суми грошових переказів з США м. Бруклін від ОСОБА_14, що підтверджується довідкою Девятнадцятого міського відділення (м.Харків) АТ «ОСОБА_15 ОСОБА_9».

Таким чином, позивач підтвердив належними та допустимими доказами, що спірна квартира придбана в період шлюбу та за спільні кошти подружжя.

При цьому, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо набуття 885/1000 часток придбаної спірної квартири виключно за її особисті грошові кошти, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Будь-яких інших доказів, окрім довгору купівлі-продажу, на підтвердження наявності у неї особистих грошових коштів, джерела отримання таких коштів, саме за які відповідач за первісним позовом придбали би 885/1000 часток спірної квартири, - нею не надано.

Отже, відповідач за первісним позовом не спростувала закріплену в ст.ст. 22, 24 КпШС презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, і не довела, що вона придбала 885/1000 часток спірної квартиру лише за власні особисті кошти.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77 та 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Таким чином, встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і за ОСОБА_2 на праві власності належить ? частини квартиру АДРЕСА_1

Питання про визнання за ОСОБА_3 права власності на іншу ? частини спірної квартири АДРЕСА_10 судом не розглядається, оскільки така вимога ОСОБА_3 не заявлялась, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ург Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Також в період шлюбу 26 листопада 2004 року, ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу гараж №66, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Ощєпкова, 27 в кооперативних гаражах «Автолюбитель».

Як вбачається з Договору купівлі продажу ? частини гаражу, посвідченого 10.06.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 2339, ОСОБА_2 продав ? частину гаражу №66, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Ощєпкова, 27 в кооперативних гаражах «Автолюбитель» за 18690 грн. 50 коп.

Як вбачається з Договору купівлі продажу ? частини гаражу, посвідченого 10.06.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 2342, ОСОБА_2 продав ? частину гаражу №66, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Ощєпкова, 27 в кооперативних гаражах «Автолюбитель» за 18690 грн. 50 коп.

Відповідно до вимог ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК Українив становлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача грошову компенсацію вартості ? частини гаражу №66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, у м.Харкові, що складає 18690 грн. 50 коп.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно від задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру №16 в будинку 24/17 ар вул. Рибалка, у м.харкові майном, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та в порядку розподілу майна подружжя визначити рівними частки на майно, що є сіпльною сумісною власністю подружжя по ? частці кожному.

Визнати за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) право власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, (іпн. НОМЕР_2), на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 4258 грн. 50 коп. (чотири тисячі двісті пятдесят вісім гривень пятдесят копійок) .

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, (іпн. НОМЕР_2) грошову компенсацію вартості ? частини гаражу №66 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, у м.Харкові у розмірі 18690 грн. 50 коп. (вісімнадцять тисяч шістсот девяносто гривень пятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, (іпн. НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 186 грн. 90 коп. (сто вісімдесят шість гривень девяносто копійок) .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: