ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м.Суми

Справа №589/1984/17

Номер провадження 22-ц/788/355/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року, в складі судді Курбанової А.Р., постановлене у м.Шостка,

в с т а н о в и в:

30.05.2017 року звернувшись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 26.02.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2016 року. На даний час у суді знаходиться справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу, рішення у справі ще не ухвалене. Вона разом з сином проживає окремо від відповідача, син перебуває на її утриманні і, оскільки вона не впевнена, що після розірвання шлюбу відповідач буде надавати повноцінну допомогу на утримання та лікування сина ОСОБА_6, тому бажає отримувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідач офіційно працює на станції технічного обслуговування у м. Москва Російської Федерації та щомісячно отримує заробітну плату, достатню для задоволення всіх своїх потреб та утримання сина, оскільки, крім інших видатків син потребує участі батька в його лікуванні, бо до 1 року життя він мав неврологічну симптоматику, діагноз: гіпоксично ішемічне ураження центральної нервової системи, гідроцефальний синдром, а після року часто хворіє на вірусні респіраторні захворювання, має харчову та медикаментозну алергію, 05.05.2016 року був прооперований з приводу атероми привушної залози. На даний час дитина потребує нагляду та продовження лікування у педіатра та невролога з приводу тривалих перебігів гострих респіраторних захворювань, синдрому дефіциту уваги та гіперактивності, затримки мовного розвитку. Відповідач аліменти нікому не сплачує.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 30.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в цій частині у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що згідно витягу з реєстру фізичних осіб - підприємців від 14.07.2017 року він не займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований та проживає разом з дружиною, сином та його батьком, що підтверджується довідкою про склад сімї, наданою позивачем. На даний час він працює у ОСОБА_7 Шалда та отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 1 622,50 грн., однак суд не взяв даної обставини до уваги з посиланням на те, що він працює неповний робочий день і не позбавлений можливості отримувати додаткові доходи. Дійсно, з 2014 року та до травня 2017 року він працював у Російській Федерації та всі отримані ним кошти пересилав на утримання дружини та сина, придбання продуктів харчування, придбання ліків для сина, одягу, іграшок, оплату комунальних послуг, проведення ремонту у спільному будинку, придбання меблів, побутової техніки тощо. Саме за ініціативою дружини між ними припинилися подружні стосунки і вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, про що йому стало відомо у червні 2017 року, коли він приїхав відвідати родину, а оскільки роботи у Російській Федерації на той час не було, він залишився у м.Шостка. Особистих коштів у нього не залишилося, оскільки напередодні свого повернення в Україну він переказав усі кошти дружині. Після повернення в сімї почали виникати сварки і 23.08.2017 року дружина забрала сина, всі речі, які були у будинку та виїхала у невідомому напрямку. Вказує, що працюючи на приватній Станції технічного обслуговування, він щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 1 600,00 грн. та не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 2 000,00 грн., оскільки сплачує комунальні послуги на утримання будинку та надає по можливості допомогу батьку, який є пенсіонером. Крім того, зазначає, що син дійсно має ряд захворювань, однак позивач надала до суду лише консультативні довідки та направлення і жодних документів на підтвердження оплати лікування сина чи придбання відповідного лікарського обладнання, одягу, проходження навчання у логопеда, тощо. Також зазначає, що у судових дебатах, позивач та її представник зазначили, що погоджуються на розмір аліментів, необхідних до стягнення 2 000,00 грн., тобто зменшили суму позовних вимог, однак зазначене суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги так не надав належної оцінки, зазначивши у рішенні про часткове задоволення позову, хоча насправді позов було задоволено повністю. Враховуючи його майновий стан, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1 000,00 грн., оскільки стягуючи з нього аліменти у розмірі 2 000,00 грн. суд заздалегідь поставив його у положення боржника та залежність від позивача, оскільки у майбутньому у нього виникне заборгованість, що може потягнути за собою притягнення до кримінальної відповідальності, заборону виїзду, неможливість отримання водійських прав, що стане перешкодою для отримання гідної роботи.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила, надіславши відзив, у якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Вказує, що шлюб з відповідачем розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2017 року. При цьому, останній не надає матеріальної допомоги на утримання сина, свідомо не сплачує присуджені судом аліменти, з сином не зустрічається, участі у його вихованні не приймає і з травня 2017 року весь тягар матеріального забезпечення, утримання та виховання дитини лежить виключно на ній. Його звернення до суду з апеляційною скаргою є лише ухилянням від сплати аліментів на утримання сина, який потребує більше, ніж інші діти належного матеріального утримання та з метою виїхати до Російської Федерації та взагалі аліменти не сплачувати. Суму щомісячних аліментів у 2 000,00 грн., на яку вона погодилася під час судових засідань, вважає обґрунтованою та посильною для сплати відповідачем, а також необхідною для здійснення витрат на дитину. Всі обставини, наведені в апеляційній скарзі відповідачем були враховані судом при ухваленні рішення. Крім того, останній не позбавлений можливості працювати на високооплачуваній роботі за місцем свого проживання, підтвердженням цього є надані нею місцеві газети з обявами про потребу у працівниках за спеціальністю відповідача. Вважає безпідставними твердження відповідача щодо відсутності достатніх доказів на підтвердження оплати лікування дитини чи придбання лікарського обладнання, одягу, проходження навчання у логопеда, тощо, оскільки крім документів, наявних у матеріалах справи, які підтверджують потребу ОСОБА_7 у обстеженні та лікуванні внаслідок низки захворювань та проблем розвитку, вона долучає до відзиву фіскальні чеки на купівлю ліків на лікування сина на загальну суму 575,73 грн., які вона сплатила сама; результати досліджень на біо/імунохімію в медичній лабораторії «Сінево» м.Києва та квитанцію про сплату 890,00 грн. за проведення даного дослідження, а також результати лабораторних досліджень, які були призначені ОСОБА_7 у звязку з встановленням діагнозу «Затримка психомовного розвитку» та направлення на обстеження лікарем генетиком. Крім того, додає висновок психолога про проведення занять з психокорекції ОСОБА_7, яка триває з 20.08.2017 року до цього часу. Вартість одного заняття у психолога становить 160,00 грн. Всі вищеперераховані кошти сплачує вона сама. А тому, вважає, що саме 2 000,00 грн. є належним розміром щомісячних аліментів на утримання сина, яку відповідач спроможний сплачувати.

Відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили врахувати його майновий стан для визначення розміру аліментів, які має можливість сплачувати.

Позивач в судове засідання не з'явилася, але була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи .

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів та визначаючи їх розмір, суд першої інстанції виходив, зокрема, з можливості надання відповідачем матеріальної допомоги у розмірі 2 000,00 грн. з урахуванням майнового стану сторін та наявності у відповідача інших утриманців, його працездатного віку, задовільного стану здоровя останнього та наявності низки захворювань і проблем розвитку дитини.

Утім погодитися з таким рішенням повністю не можна, оскільки суд ухвалив його з порушенням норм матеріального та процесуального права та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Як вбачається із цивільної справи, що сторони перебували у шлюбі з 26.02.2011 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумської області (а.с.7).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.127), яке набрало законної сили 14.11.2017р.

Малолітній ОСОБА_5 проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

З довідки №1559 від 21.07.2017 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 не знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради і не одержує державних соціальних допомог (а.с.25).

Як вбачається з довідки від 24.07.2017 року, виданої СПД ОСОБА_8, що ОСОБА_1 на даний час період перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.26).

З копії довідки №422 від 29.05.2017, виданої комунальним лікувально-профілактичним закладом «Шосткинська дитяча лікарня» вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває під наглядом лікарів Шосткинської дитячої лікарні з народження і на даний момент потребує нагляду і продовження лікування у педіатра і невролога з приводу тривалих перебігів гострих респіраторних захворювань, синдрому дефіциту уваги та гіперактивності, затримки мовного розвитку. Дитина потребує індивідуального нагляду і підходу, тривалого лікування і дообстеження, а також бальнеологічного оздоровлення у санаторії легеневого та неврологічного профілю (а.с.11).

Наявність вищевказаних захворювань та необхідність подальшого обстеження та лікування дитини підтверджується й іншими документами, зокрема: довідкою № 8607 від 19.08.2016року (а.с.12), консультаційними довідками від 12.09.2017 року (а.с.54,59), направленнями на аналізи (а.с. 55, 56), психологічним висновком (а.с. 57,133), довідкою педіатра (а.с. 60), довідкою Комунального лікувально профілактиного закладу «Шосткинська дитяча лікарня» № 646 від 13.09.2017 року, згідно якої ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з 13.09.2017 року та потребує домашнього догляду як дитина із затримкою розвитку мови І ст. (а.с. 82), результатами лабораторних досліджень (а.с.131,132).

Отже, у разі понесення позивачем додаткових витрат на лікування дитини та при відсутності добровільної участі відповідача прийняти участь у витратах на лікування дитини, може бути у подальшому предметом стягнення на корись позивача відповідно до ст. 185 СК України додаткових витрат на дитину.

Проте, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_3 у період з 2014 року по травень 2017 року працював у Російській Федерації та регулярно здійснював переказ коштів на рахунок позивача, суми яких перевищували заявлений розмір аліментів (а.с. 27-34, 63,70).

З довідки Шосткинського міськрайонного центру зайнятості від 13.07.2017 року №1895 вбачається, що ОСОБА_3 станом на 13.07.2017 року на обліку в Шосткинському міськрайцентрі зайнятості не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.36).

Запис відносно ОСОБА_3 також відсутній і в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 37).

З копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що останній наказом №13 від 22.09.2017 року прийнятий до ФОП ОСОБА_9 на посаду слюсаря з ремонту автомобілів. Дана обставина також підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №3 від 25.09.2017 року (а.с.87,88).

З довідки про доходи №3 від 05.10.2017 року, виданої ФОП ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно працює у ФОП ОСОБА_9 з 25.09.2017 року за основною формою працевлаштування на посаді слюсаря по ремонту автомобілів. За вересень 2017 року отримав заробітну плату в сумі 379,92 грн. Середньомісячна заробітна плата з 01.10.2017 року складатиме 1 622,50 грн. (а.с.89).

Відповідач проживає окремо у будинку, що належить на праві спільної часткової власності йому, його батьку та позивачу (а.с.39).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов'язок батьків.

Відповідно до ст.179 Сімейного Кодексу України ( в редакції Закону № 2037-VIII від від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів визначено наведені у ч.1 цієї статті, серед яких зазначено матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2017 року - 1544 гривні, з 01 травня - 1624 гривні, з 01 грудня 1 700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2017 року 1 689 гривень, з 01 травня 1 777 гривень, з 01 грудня 1 860 гривень;

Таким чином, мінімальний розмір аліментів, починаючи з 01 травня 2017 року на утримання дитини віком від 6 до 18 років не може бути меншим ніж 888,50 грн., а починаючи із 01 січня 2018 року не може бути меншим ніж 930,00 грн.

У той же час, всупереч ст. 81 ЦПК України, в матеріалах справи відсутні докази проте, що на час судового розгляду справи майновий стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти на у розмірі визначеному судом 2000 грн., оскільки висновки місцевого суду про існування у останнього можливості сплачувати до травня 2017 року щомісячно аліменти на утримання дитини в сумі по 3000грн., коли він працював за межами країни, та проте, що через роботу неповного робочого дня він не обмежений на працевлаштування та отримання достойного заробітку, не ґрунтуються на матеріалах справи, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, присуджений судом розмір аліментів є значно завищеним та суперечить інтересам платника аліментів.

Тому, на підставі ст. 182 СК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, визнання відповідачем належності йому на праві спільної часткової власності будинку по вул. Музична,1 у м. Шостка Сумської області, розміру його заробітної плати, а також те, що обовязок по утриманню дитини лежить на обох батьках, колегія суддів вважає за необхідне зменшити присуджений розмір аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 до 1 000,00 грн. щомісячно, що відповідає інтересам дитини та ґрунтується на принципах розумності та справедливості.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач зобов'язаний нести витрати на утримання дитини, але вирішуючи питання його спроможності надання матеріальної допомоги матері дитини, не врахував його дійсно існуючий матеріальний стан на час ухвалення рішення, допустивши з цього приводу припущення, які не ґрунтуються на матеріалах справи, тому оскаржене рішення суду на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру присуджених з відповідача аліментів на сина сторін шляхом зменшення цього розміру з 2 000,00 грн. до 1 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року змінити в частині розміру аліментів, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

"Стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 30.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_10