КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/684/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада2018 року місто Київ

справа № 755/5839/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь:

вартість санаторно-курортної путівки із супроводжуючим на 2018 рік в розмірі 137135,53 грн.;

вартість його проїзду та супроводжуючого туди й назад в розмірі 3858,08 грн.;

моральну шкоду в розмірі 137135,53 грн.;

та просив допустити негайне виконання рішення суду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы» за адресою: місто Київ, вул. Попудренка, 34 він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.

Вказував, що 24 листопада 2017 року він звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві (далі - УВД ФСС України в місті Києві) з вимогою надати путівку у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н.Н.Бурденко м.Саки із супроводжуючим або придбати путівку у вказаний спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим, або оплатити вартість санаторно-курортної путівки для нього та для супроводжуючої особи в розмірі 135178,56 грн. на 2018 рік.

Зазначав, що відповіді на свою заяву не отримав, після чого 15 березня 2018 року він повторно звернувся до УВД ФСС України в місті Києві з заявою аналогічного змісту, в якій додатково просив оплатити вартість проїзду йому та супроводжуючій особі в розмірі 3858,08 грн.

Вказував, що 11 квітня 2018 УВД ФСС України в місті Києві відмовило йому надати або оплатити путівку.

З метою захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції невірно розтлумачив ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Посилався на те, що його заява у Фонд для призначення страхових виплат та про надання соціальних послуг непотрібна.

Від відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в якому останній вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році, в тому числі забезпечення санітарно-курортним лікуванням від Управління, та в подальшому не звертався із відповідною заявою встановленої форми до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, постанова про припинення виплат є чинною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 1984 року ОСОБА_1 при будівництві «Водогрязелечебницы», за адресою: місто Київ, вул. Попудренка, 34, внаслідок нещасного випадку (падіння з висоти), отримав трудове каліцтво, про що був складений відповідний акт №1 про нещасний випадок на виробництві від 12 березня 1984 року.

Згідно довідки серії ВТЕ-20 №033365, виданою лікарсько-трудовою експертною комісією, позивачу була встановлена інвалідність першої групи безстроково зі втратою професійної працездатності.

Відповідно до довідки про результати виявлення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потребі в додаткових видах допомоги, складеної 31 липня 2001 року спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією внаслідок проведеного огляду, ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування. Вказані відомості також підтверджуються медичним висновком № 679/15 від 29 березня 2002 року.

Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району міста Києва» позивачу 13 березня 2018 року та 18 серпня 2017 року видано відповідні довідки №72 та №158 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування.

Позивачем, до позовної заяви було надано копію рахунку на оплату №УС00-000244 від 01 березня 2018 року, постачальник послуги ГАУ РК «Специализированный спинальный санаторий им. Академика Н.Н. Бурденко», ИНН , 296500, Крым Респ, Саки г, Курортная ул, дом № 10, на сумму 300150,00 рублів.

24 листопада 2017 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву щодо надання, придбання та оплати вартості путівки у спеціалізованому спинальному санаторії для лікування у 2018 році.

У позовній заяві, ОСОБА_1 зазначав, що відповідь на вказану заяву на його адресу не надійшла, а тому 15 березня 2018 року позивач повторно звернувся до УВД ФСС України в місті Києві щодо надання, придбання та оплати вартості путівки у спеціалізованому спинальному санаторії для лікування у 2018 році.

11 квітня 2018 року УВД ФСС України в місті Києві надало позивачу відповідь за №1837-4.3 на його заяву, в якій зазначило, що постановами Управління №592-3м від 10 грудня 2004 року та №592 від 20 грудня 2004 року «Про припинення страхової виплати та соціальних послуг» ОСОБА_1 було припинено страхові виплати та надання всіх інших послуг, вичерпний перелік яких закріплено в резолютивній частині Постанов, та до якого, в тому числі, входить надання санаторно-курортного лікування. Зазначені постанови винесено у відповідь на дії позивача по закриттю рахунку, на який проводились страхові виплати та заяву до управління від 13 грудня 2004 з особистою відмовою «отримувати будь-які кошти, послуги і виплати», які підпадали під перелік підстав для припинення страхових виплат, закріплених статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.42 вказаного Закону Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого. Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Особі, яка супроводжує потерпілого до місця лікування і назад (крім санаторно-курортного лікування), Фонд компенсує за наявності підтверджуючих документів (оригіналів) витрати на проїзд і житло за розмірами згідно із законодавством про службові відрядження. Особу, яка супроводжує на санаторно-курортне лікування інваліда, якому за висновком МСЕК або індивідуальною програмою реабілітації інваліда визначено потребу в супроводі, Фонд забезпечує путівкою без лікування (лише проживання та харчування) або компенсує такі витрати у разі самостійного придбання путівки.

Механізм забезпечення виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - виконавча дирекція Фонду) та її управліннями в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннями в районах та містах обласного значення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, санаторно-курортним лікуванням визначено Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 №49.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. Розділу 2 вказаного Положення, фінансування витрат на санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду в межах передбачених коштів на ці цілі відповідно до потреби шляхом безготівкового перерахування коштів санаторно-курортним закладам, з якими укладено договори. Підставою для забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії, індивідуальна програма реабілітації інваліда (у разі наявності).

Згідно з п.2.5. Розділу 2 Положення, для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о; - індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності). Заява реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого вважається дата подання заяви.

Крім того, пунктом 7 Порядку відшкодування витрат за надані послуги санаторно-курортним закладам за вибором потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 травня 2017 року №33 передбачено, що потерпілі мають право вільного вибору санаторно-курортного закладу, розташованого на території України, у населених пунктах, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі, відповідно до медичних показань за профілем лікування. Назву санаторно-курортного закладу та його місцезнаходження потерпілі зазначають у заяві.

Відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20 квітня 2001 року №10 особова справа потерпілого ОСОБА_1 була прийнята Управлінням від ВАТ «Трест Київміськбуд-6» згідно Акту прийому-передачі №10/184 від 08 червня 2004 року.

Постановою Управління №10/476 від 10червня 2004 року потерпілому було продовжено виплату щомісячних страхових виплат та надання медико-соціальної допомоги. Страхові виплатив повному обсязі проводились з моменту призначення по листопад 2004 року включно на рахунок потерпілого, що був повідомлений документально при передачі справи, та на який попередньо проводило виплати саме підприємство.

Проте, 30 листопада 2004 року Московським відділенням ощадбанку №5398/442 було повернуто кошти нараховані Управлінням за жовтень та листопад місяць з припискою «У зв'язку з закриттям особового рахунку».

На підставі зазначених дій Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Києві №09/592 від 10 грудня 2004 року ОСОБА_1 припинено з 01 грудня 2004 року страхову виплату та соціальні послуги.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві неодноразово листами зверталось до ОСОБА_1 з пропозицією написати заяву про бажання отримувати страхові виплати, на що отримувало категоричну відмову від останнього.

Як вбачається з вимог законодавства Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Києві здійснює фінансування витрат на санаторно-курортне лікування лише за заявою потерпілого.

ОСОБА_1 відмовився від страхових виплат, про що вказав у заяві від 13 грудня 2004 року та закрив особовий рахунок, на який виплачувалися кошти.

Постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Києві №09/592-3м від 10 грудня 2004 року та №09/592 від 10 грудня 2004 року про припинення страхової виплати та соціальних послуг є чинними.

Відповідач не заперечує правопозивача на отримання всіх виплат, визначених Законом, проте законом визначена певна процедура таких виплат.

При цьому, позивач у суді апеляційної інстанції зазначав, що він не вважає потрібним подавати відповідачу заяву про відновлення виплат.

Таким чином, для здійснення фінансування витрат на санаторно-курортне лікування, ОСОБА_1 мав би подати відповідну заяву, за результатами подання якої позивача мали б взяти на облік та розглянути питання про надання фінансування на санаторне-курортне лікування, як потерпілого від нещасного випадку на виробництві.

Суд не може ухвалювати рішення суду про стягнення певної суми за рішенням суду в обхід визначеної законом процедури виплати витрат на санаторно-курортне лікування потерпілої особи, як того бажає ОСОБА_1

Само по собі бажання позивача отримувати виплати за рішенням суду, а не в порядку, визначеному законом, не є підставою для задоволення позову.

Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом та договором.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році від Управління, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою та те, що ОСОБА_1 із заявами про поновлення таких виплат до відповідача не звертався, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення вартості санаторно-курортної путівки із супроводом та вартості проїзду його та супроводжуючого.

Оскільки при розгляді справи не встановлено, що відповідач порушив права позивача, а тому є вірним висновок суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводів, які б давали підстави до скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: