Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 369/10433/16

провадження № 61-33179св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_15, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І.,

Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило: усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою, які знаходяться по АДРЕСА_1, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до вказаного майна, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цим ма йном.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2007 року між

ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк», банк) було укладено кредитний договір. Виконання умов якого забезпчено договром іпотеки від 01 серпня

2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 в іпотеку банку передала житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться

по АДРЕСА_1. За умовами договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до ОСОБА_3 за зобов'язаннями по кредитному та іпотечному договорам.

21 липня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому статею 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на вказаний жилий будинок.

17 жовтня 2016 року позивачем була здійснена спроба потрапити у вказаний будинок, однак було виявлено, що у ньому проживає

ОСОБА_3

Позивач указує, що незважаючи на додержання всіх законних процедур та на непорушність права власності позивача і презумпцію її неправомірності, з моменту набуття права власності на жилий будинок він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на майно, оскільки відповідач чинить перешкоди - не допускає до до будинку, відмовляється виселитися,.

Заочним рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 26 січня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Усунуто ТОВ «Кей-Колект» перешкоди у здійсненні права користування майно розташованого по АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до цього майна.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинковолодінням, яке розташоване по АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Оскільки відповідач, попередній власник, не довела факт правомірності проживання у спірному будинковолодінні, то позов нового власника такого майна підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно встановив фактичні обставини справи, не вірно застосував матеріальний закон, а саме пункт 1 частини третьої тстатті 346 ЦК України.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що суди не врахували існування спору між сторонами щодо незаконної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції, зупинено виконання рішення апеляційного суду до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховному Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є усунення перешкод у здійсненні права користування майном, набутого позивачем у власність упорядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Служба у СД Дарницької РДА), про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

Верховний Суд України у своїх рішенням вказував, що під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

На думку Верховного Суду, при застосуванні наведених правових висновків Верховного Суду України порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden), який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність, через ускладнену процедуру виселення з іпотечного майна колишнього власника квартири, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла.

При цьому Верховний Суд вирішив відступити від зазначених висновків та зазначив, що положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР не застосовуються до правовідносин між новим власника майна, яке було предметом іпотеки та відчужене з метою задоволення вимог іпотекодержателя, та колишнім власником - іпотекодавцем, оскільки після відчуження іпотечного майна, воно втрачає статус предмета іпотеки, а відповідно на нього не можуть поширюватись положення Закону України «Про іпотеку» та дійшов висновку, що до таких правовідносин підлягає застосуванню положення статті 391 ЦК України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а порушене право власника - захисту шляхом виселення колишнього власника та членів їх сімей.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 753/12729/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 369/10433/16.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська