Справа № 639/5159/17
Провадження 2/639/562/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.
Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2015 відповідача визнано батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на утримання сина з ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісяця на користь позивача, починаючи з 10.02.2015 до досягнення дитиною повноліття.
Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. На підставі виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова, на теперішній час ОСОБА_1 отримує від відповідача аліменти в розмірі близько 1450 грн, а також заборгованість по ним.
В той же час, аліментів, які отримує позивач від ОСОБА_3 у вигляді щомісячних платежів, недостатньо для створення дитині умов для всебічного та гармонійного розвитку і виховання.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача додаткових витрат на сина за навчання дитини в музичній школі, спортивній секції, а також на придбання для нього необхідних речей в розмірі 1568 грн 46 коп.

В той же час, ОСОБА_4 з 01.09.2015 продовжує навчання в дитячій музичній школі ім. Моцарта по класу гітари. Вартість навчання , яка складає від 218,23 грн до 355,25 грн на місяць, сплачує позивач. Вартість навчання за період з листопада 2016 р. по травень 2017 р. склала в загальній сумі 2210 грн 29 коп.

Позивач зазначає, що вона, як мати дитини, робить все, що від неї залежить для того, щоб дитина мала можливість розвивати свої здібності в мистецтві. В свою чергу відповідач, як зазначає ОСОБА_1, будучи офіцером МВС, добре забезпечений, має високий заробіток, який дозволяє йому на рівні з позивачем брати учать в додаткових витратах на дитину, а тому з нього підлягає стягненню половина понесених ОСОБА_1 витрат в розмірі 2210,29 грн, з яких 1105,15 грн підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на те, що вона позбавлена можливості одноособово нести додаткові витрати на дитину.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач з вересня 2017 року є інвалідом другої групи, на його утриманні знаходяться дружина та їх дитина, крім пенсії іншого доходу він не має.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень .

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2015, яке набрало законної сили, відповідача ОСОБА_3 визнано батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, цим рішенням стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.02.2015 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

02.12.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1568, 46 грн (а.с. 7).

Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Як вбачається з довідки № 13 від 30.05.2017, виданої директором Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа № 15 ім. В.А. Моцарта», ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається у вказаному закладі з 01.09.2015 та дотепер (а.с. 8).

Оригіналами квитанцій, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що з листопада 2016 року по травень 2017 року, позивач понесла витрати на навчання дитини в музичній школі у розмірі 2210,29 грн (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивач звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Позивач особисто понесла додаткові витрати у зв'язку із розвитком музичних здібностей дитини, оскільки відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на сина, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме: стан здоровя відповідача, який з 13.09.2017 року визнаний інвалідом другої групи , наявність на його утриманні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, якому він сплачує аліменти за рішенням Щевченківського районного суду Харківської області від 11.03.2003 року(а.с.35-40), суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути частково на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн., які позивач самостійно понесла на утримання сина, повязані з розвитком його здібностей. В іншій частині позову слід відмовити.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 400 грн, посилаючись на надану адвокатом юридичної консультації Московського району м. Харкова ОСОБА_6 довідку (а.с. 9).

Суд не вбачає підстав, передбачених ст. 137 ЦПК України , щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем належними доказами вони не доведені. З довідки адвоката( без зазначення дати її складення, дати оплати за послуги) вбачається, що ОСОБА_1 сплачено адвокату за правову допомогу в складанні позову, надання консультації - 400 грн. по цивільній справі про стягнення додаткових витрат на дитину, вказана довідка видана для надання до Московського районного суду м. Харкова.

В матеріалах справи міститься копія рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 року, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, повязану з розглядом даної справи в Жовтневому районному суді м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 141, 154, 185 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, одноразово додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 800 (вісімсот) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.02.2018.

Суддя С. М. Гаврилюк