Справа № 300/626/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2017 року в справі (300/626/17 головуючий Конепуд В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем уклали шлюб 29.02.1992 року у Підполозянській сільській раді народних депутатів Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №4. Від шлюбу у них є двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є повнолітнім, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки в них різні погляди на сімейне життя, відповідач нехтує сімейними цінностями, вчиняє вдома сварки, принижує її та її батьків, які проживають разом із ними і є інвалідами, веде себе з нею грубо та наносить їй побої. Так, 09.01.2017 року ОСОБА_1 наніс їй легкі тілесні ушкодження, що стверджує ухвалою Воловецького районного суду від 06.02.2017 року. Вказана поведінка відповідача негативно впливає на її психічний стан та кожен раз приносить їй та дітям душевні страждання. Відповідач не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сімейне життя між ними поступово погіршувалось та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже більше одного року вони не ведуть спільного господарства та не проживають однією сім'єю. Подальше спільне життя і збереження щлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_1, неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Воловецького районного суду від 15 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 29.02.1992 року у Підполозянській сільській раді народних депутатів Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №4 між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - розірвано.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишено на вихованні матері ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2 прізвище - "ОСОБА_2".

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок ) грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить змінити описову та мотивувальну частини зазначеного рішення, виклавши його в цій частині у відповідності до вимог, що ставляться до судового рішення. Вказує на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження доводів та обставини, на які вона посилається як на підтвердження заявлених позовних вимог, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам, що ставляться до судового рішення у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить змінити описову та мотивувальну частини рішення суду першої інстанції, виклавши його в цій частині у відповідності до вимог, що ставляться до судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами фактично існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і це суперечило б інтересам позивачки та їхніх дітей. Протиправна поведінка ОСОБА_1 ставить під загрозу здоров»я позивачки, що стверджується ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2017 року, якою ОСОБА_1 на підставі ст.46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілою, з якої слідує, що ОСОБА_1 на грунті виниклих неприязних відносин, умисно, в ході сварки, наніс своїй дружині ОСОБА_2 один удар дерев»яною палицею по голові, внаслідок чого спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді забійної рани тім»яної ділянки голови, яке згідно висновку експерта №7 від 12.01.2017 року є легким тілесним ушкодженням. Також судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть і строк, наданий судом для примирення, до відновлення шлюбних стосунків не призвів, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Факт окремого проживання сторін понад рік в суді апеляційної інстанції ствердив і відповідач ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що описова частина рішення не містить викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; досліджених судом доказів не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції дотримані вимоги, передбачені п.2 ч.1 ст. 215 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про невідповідність мотивувальної частини рішення суду вимогам п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції правильно застосувавши норми статей 110, 112, 113 СК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 слід розірвати, неповнолітнього сина необхідно залишити на вихованні матері - позивачки ОСОБА_2 та за її вибором залишити їй прізвище "ОСОБА_2".

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Головуюча :

Судді :