Провадження №2/389/375/17
У Х В А Л А
15 березня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі - Чукановій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, в порядку розподілу спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визнання домоволодіння особистою приватною власністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями, що розташований по вулиці Зелена,12 в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, в порядку розподілу майна подружжя. Одночасно просить встановити порядок користування вказаним будинком, виділивши у окреме користування йому на праві власності кімнати згідно висновку експерта.
ОСОБА_2 предявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визнання домоволодіння особистою приватною власністю, в якому просить: розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши їй у власність 1/2 частину фундаменту та льоху, а також 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку та господарсько-побутових будівель площею 0,25 га по вулиці Квітневій, б/н в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області; визнати будинок з господарсько побутовими будівлями за №12 по вулиці Зеленій в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, її окремою приватною власністю.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в ході судового розгляду заявили клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення можливості розподілу між сторонами спірного будинку, що знаходиться по вул. Зеленій, 12 в с. Суботці та визначенням варіантів такого поділу. Просили винести на вирішення судовому експерту питання щодо встановлення дійсної ринкової вартості вказаного будинку, а також щодо встановлення варіантів поділу в натурі цього будинку, господарських споруд та земельної ділянки відповідно до розміру часток обох співвласників, що дорівнюють по ?, в тому числі з наданням пропозицій щодо переобладнання житлового будинку, залишення його частини у спільній власності, щодо поділу двору з обладнанням окремого вїзду чи залишенням двору в загальному користуванні, а також необхідністю визначення розміру грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні проти задоволення вказаного клопотання в цілому не заперечили. При цьому, ними запропоновано питання, розяснення яких, на їхню думку, також потребують висновку експерта. Отже, відповідач та її представник просили суд винести на вирішення судовому експерту також наступні питання: визначити вартість житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: с. Суботці, вул. Зелена, 12 в технічному стані до проведення поліпшень, викладених в 16-ти пунктах письмової заяви ОСОБА_2 від 23.02.2018; визначити ринкову вартість цього ж будинку на теперішній час; визначити на скільки збільшилась ринкова вартість будинку внаслідок проведення ремонтно-будівельних робіт, перелічених ОСОБА_2 з урахуванням придбаних нею будівельних матеріалів.
Позивач та його представник вказали, що вирішення запропонованих відповідачем питань не має відношення до даного спору.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким відповідно внесені зміни і до ЦПК України.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Провадження у даній справі відкрито до набрання чинності вищевказаним Законом. Підготовче провадження у справі не здійснювалось.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України (в нині діючій редакції) суд вирішує питання про призначення експертизи в підготовчому судовому засіданні.
Водночас, в редакції ЦПК на час звернення до суду із даним позовом відповідні обмеження за стадією розгляду справи не застосовувались.
Згідно зі ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається.
Таким чином на думку суду позивач не позбавлений можливості заявити на даному етапі вказане клопотання, а суд має вирішити таке клопотання відповідно до ч. 1 ст. 222 ЦПК України.
Отже, заслухавши заявлене клопотання, думку решти учасників справи, суд встановив наступне.
Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України
від 26.12.2012 № 1950/5), основними завданнями будівельно-технічної експертизи експертизи є визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) обєктів нерухомого майна.
Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухваливши постанову 07.02.2018 у справі № 752/2961/15-ц, розяснив, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки у будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями.
Так, відповідно до п.2 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, зокрема залежно від заявлених вимог: про виділ частки з будинку (поділ будинку); або про визначення порядку користування жилим будинком.
Визначення порядку користування майном та виділення його в натурі є самостійними взаємовиключними предметами позову, які визначають різні правові наслідки щодо права на це майно для його співвласника. У разі виділення майна в натурі право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника припиняється. У такому випадку співвласнику, який бажає виділу, сплачується матеріальна компенсація вартості його частки. Аналогічний порядок застосовується й у разі розходження часток у праві спільної часткової власності, коли співвласник за меншу (більшу) від його частку отримує (сплачує) матеріальну компенсацію. Як наслідок, відбувається зміна часток у праві спільної часткової власності на майно.
Правовідносини з приводу порядку користування жилим будинком регулюються нормою ст.358 ЦК України, яка передбачає можливість залишення окремих підсобних приміщень (кухня, коридор, тощо) в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.
При визначенні порядку користування майном співвласнику виділяється у користування майно відповідно до розміру його частки у ньому. При цьому співвласник продовжує володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Виплата компенсації за недоотриману жилу площу у разі неможливості встановлення порядку користування майном відповідно до ідеальних часток співвласників законом не передбачається.
Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Суд звертає увагу позивача та його представника, що обсяг позовних вимог ОСОБА_1 обмежується вимогами щодо визнання за позивачем права власності на ? частину будинку № 12 по вул. Зеленій в с. Суботці та щодо встановлення порядку користування цим будинком шляхом виділення позивачу в окреме користування кімнати згідно висновку експерта.
В свою чергу, питання, які позивач просить поставити перед судовим експертом стосуються поділу спірного будинку в натурі, що фактично є виходом за межі позовних вимог. Вимоги щодо поділу будинку в натурі по суті є взаємовиключними по відношенню до вимог щодо встановлення порядку користування будинком.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.
Відтак, суд вважає недоцільним виносити на вирішення судовому експерту питання, запропоновані позивачем щодо встановлення варіантів поділу в натурі цього будинку, господарських споруд та земельної ділянки відповідно до розміру часток обох співвласників, що дорівнюють по ?, в тому числі з наданням пропозицій щодо переобладнання житлового будинку, залишення його частини у спільній власності, щодо поділу двору з обладнанням окремого вїзду чи залишенням двору в загальному користуванні, а також необхідністю визначення розміру грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась.
Питання щодо визначення дійсної ринкової вартості будинку не входить до предмету дослідження у даному спорі за первісним позовом ОСОБА_1 згідно з заявленими ним позовними вимогами. При цьому, на даній стадії судового розгляду позивач вже не має процесуального права змінювати предмет або підставу позову.
Крім того, докази на підтвердження ринкової вартості спірного будинку можуть бути подані позивачем самостійно. Доказів на підтвердження того, що позивачем не може бути здобуто такі докази, до суду не представлено.
Тим більше, що винесення єдиного питання щодо визначення ринкової вартості будинку за відсутності одночасного винесення інших питань, які потребують застосування спеціальних знань у даному спорі, є недоцільним.
З урахуванням наведеного у задоволенні клопотання позивача та його представника про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи належить відмовити.
Разом з цим, слід відзначити, що відповідачем ОСОБА_2 чи її представником самостійне клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи не заявлено, а лише запропоновано в порядку ч. 5 ст. 103 ЦПК України питання, які на їхню думку також потребують розяснення експертом.
При цьому, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні заявленого позивачем та його представником відповідного клопотання, питання, які запропоновані відповідачем для експертизи, суд залишає без розгляду.
Водночас, суд має розяснити відповідачу ОСОБА_2, що вона не позбавлена процесуального права заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи, яке за формою та змістом має відповідати вимогам, встановленим статтею 183 ЦПК України.
Не позбавлений такого права і позивач. При цьому, позивачу слід врахувати, що до орієнтовного переліку питань, що потребують вирішення у спорі за заявленим ним позовом в межах позовних вимог слід віднести наступні питання: чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва визначити порядок користування спірним будинком відповідно до часток співвласників (вказати частки); які варіанти визначення порядку користування спірним будинком можливо визначити відповідно до часток співвласників (вказати частки) та вимог нормативно-правових актів?
Відповідачу ОСОБА_2, в свою чергу, слід врахувати наступне. Зустрічні позовні вимоги щодо визнання будинку № 12 по вул. Зеленій в с. Суботці її окремою приватною власністю ґрунтуються на тих підставах, що вказаний будинок побудовано за кошти, що належали їй особисто, а також, виходячи з того, що з 2010 року (з часу окремого проживання сторін) нею здійснено ряд невідємних поліпшень, внаслідок яких вартість будинку значно збільшилась, фактично було здійснено капітальний ремонт будинку.
Питання, які були запропоновані ОСОБА_2 до клопотання позивача про призначення експертизи, стосуються другої із зазначених підстав позовних вимог в частині визнання спірного будинку її особистою приватною власністю.
Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Необхідно зауважити, що без визначення часу здійснення відповідних поліпшень, їх обсягу, вирішення інших питань не надасть можливості встановити всі необхідні у даному випадку обставини.
Водночас, суд має відзначити, що із матеріалів справи вбачається, що будівництво спірного будинку було завершено під час перебування сторін у шлюбі і будинок зареєстровано на праві власності за відповідачем до припинення шлюбних відносин.
Міністерством регіонального розвитку та будівництва України у листі від 15 липня 2009 р. № 9/9-1056 було розяснено, що:
капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у звязку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також поліпшення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів обєкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності).
поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.
Поняття капітального ремонту, вимоги до нього та перелік робіт такого ремонту міститься в Державних будівельних нормах В.3.2-2-2009, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295.
При цьому, слід зауважити, що проектно-технічна документація на капітальний ремонт спірного будинку відсутня. Будь-які зміни в технічний паспорт будинку після введення його в експлуатацію не вносилися. Істотні ознаки характеристики будинку як об'єкта нерухомості не змінилися, будинок має одні і ті самі характеристики: кількість поверхів, кімнат, розмір площі.
Отже, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що проведення додаткових ремонтних/оздоблювальних робіт після прийняття будинку в експлуатацію й набуття права власності на нього, та після припинення шлюбних відносин, навіть у разі їх доведеності, не змінять статусу будинку. При цьому, відповідач не позбавлена права за певних умов звернутися до суду з позовом про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням ремонтних робіт.
Керуючись ст.ст. 103, 183, 197, 222, 258-261 ЦПК України, суд,-
У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Берднікова