справа № 208/7595/16-ц
№ провадження 2/208/234/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ізотова В.М., при секретарі Пентраковській М.В., за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «про звільнення майна з під арешту», -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, Заводського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з - під арешту, зазначивши, що 08.06.2006 року ОСОБА_1 уклала з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 310/0606/71-156. За умовами договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, був укладений іпотечний договір № 310/0606/71-156-Z-1 від 08.06.2006 року.

За умовами цього договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту № 310/0606/71-156 від 08.06.2006 року нерухоме майно у вигляді квартири № 52 за адресою: АДРЕСА_1.

Обтяження, згідно вищевказаного іпотечного договору, відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

28.11.2012 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15, свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору.

З боку позичальника зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувалось. 10.11.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на дане майно, у тому числі нерухоме майно, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, накладено арешт на підставі постанови б/н від 15.02.2013 року, яка видана Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції.

Позивач зазначає, що має намір зареєструвати право власності на іпотечне майно в порядку, визначеному ЗУ «Про іпотеку», однак йому перешкоджає вказаний арешт.

Представник позивача надав суду заяву, згідно якої прохав розглядати справу за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1, заперечувала проти пред'явленого позову, суду пояснила, що правочин щодо відступлення АКБ «ТАС-Комерцбанк» позивачу прав за іпотечним договором № 310/0606/71-156-Z-1 від 08.06.2006 року, а саме договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, укладеними між ПАТ «Сведбанк», як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення ПАТ «Сведбанк» на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги до ОСОБА_1 по іпотечному договору № 310/0606/71-156-Z-1 від 08.06.2006 року є недійсним, оскільки ані ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ані ПАТ «Сведбанк» не повідомили її про відступлення ПАТ «Сведбанк» права грошової вимоги.

Крім того, на думку відповідача, вказаний правочин є недійсним, оскільки відповідно до пп. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» в редакції, що була чинною на момент укладення спірного договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, а відповідач не є суб'єктом господарювання, не здійснювала і не здійснює господарської діяльності.

Крім того відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки постанова Заводського ВДВС щодо арешту квартири винесена 15.02.2013 року, позивач мав можливість дізнатись про всі обтяження нерухомого майна з дати підписання договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року.

Третя особа, Заводський ВДВС м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, прохав розглядати справу без їх участі.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 08.06.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 08.06.2006 року укладений кредитний договір № 310/0606/71-156, згідно якого, позичальник отримала кредит у сумі 15 600, 00 доларів США на строк з 08.06.2006 року по 07.06.2016 року. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, був укладений іпотечний договір № 310/0606/71-156-Z-1 від 08.06.2006 року.

За умовами цього договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту № 310/0606/71-156 від 08.06.2006 року нерухоме майно у вигляді квартири № 52 за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15, свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору.

Крім того, 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права іпотекодержателя за іпотечним договором № 310/0606/71-156-Z-1 від 08.06.2006 року.

Зобов'язання позичальником належно не виконувалось та заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.07.2012 року у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» з останньої стягнуто на користь позивача 98 970, 84 грн заборгованості за кредитним договором № 310/0606/71-156, 989, 71 грн - судовий збір.

07.02.2013 року за заявою ПАТ «Сведбанк» було відкрите виконавче провадження № 36500606 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 2-2791/2011.

Постановою б/н від 15.02.2013 року, яка видана Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, на квартиру № 52 за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт в інтересах стягувача.

Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 26.06.2014 року виконавчий лист Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-2791/2011 від 18.12.2012 року було повернуто стягувачу без виконання.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає,що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснення п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року вимога інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладення арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких, на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Суд критично сприймає заперечення відповідача з огляду на наступне.

Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Виходячи з викладених норм права, неповідомлення новим кредитором боржника про необхідність виконати договірне зобов'язання тягне за собою ризик належного виконання первісному кредитору, а не недійсність правочину відступлення права вимоги.

Посилання відповідача на те, що вона не є суб'єктом господарювання відповідно до пп. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» в редакції, що була чинною на момент укладення спірного договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року є помилковим, оскільки вказане розпорядження доповнює перелік фінансових послуг факторингу, а не встановлює їх вичерпне коло.

Суд також не вбачає за можливе застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки чинний позивач не був стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на предмет іпотеки та відповідно, не міг про нього знати та не був зобов'язаний жодним нормативним актом або пунктом договору перевіряти наявність такого обтяження.

Таким чином, арешт, накладений постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 15.02.2013 року на квартиру № 52 за адресою: АДРЕСА_1, позбавляє можливості позивача задовольнити його право на звернення стягнення на предмет іпотеки та підлягає скасуванню.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 15, 317, 321, 391, 514, 1077 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 52, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, буд. 18/23, яка перебуває під арештом на підставі постанови б/н від 15.02.2013 року, видана Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судовий збір у розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.02.2018 року.

Суддя Ізотов В. М.