Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 757/4758/13-ц

провадження № 61-33168св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідачів - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Кирилюк Г. М., від 13 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва, у складі судді

Волкової С. Я., від 07 жовтня 2013 року позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 2 059 218,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання договору поруки та додаткової угоди до нього недійсними відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним відмовлено.

У червні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року

відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_5 вже зверталась до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року і ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2013 року її апеляційну скаргу відхилено, а оскаржене судове рішення залишено без змін. У зв'язку з цим апеляційний суд на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки є ухвала суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї ж особи у тій самій справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправомірно оцінив ситуацію та дійшов неправильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки вона, попередньо звертаючись до суду, не оскаржувала одні і ті самі питання, як зазначає у своїй ухвалі апеляційний суд. Тобто апеляційний суд допустив помилку, оскільки предмет оскарження був відмінний від попереднього під час оскарження рішення районного суду у 2013 році. Таким чином, апеляційний суд порушив основоположні принципи судочинства, а також норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом установлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 2 059 218,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 у жовтні 2013 року звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилено, рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року залишено без змін (т. 1 а. с. 144-145).

27 червня 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року (т. 2 а. с. 100-104).

Згідно із пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали) суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

За таких обставин апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яку підписав її представник ОСОБА_6, вірно застосувавши положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали), правильно виходив із того, що оскільки за результатами апеляційного перегляду справи ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2013 року апеляційну скаргу заявника відхилено, а оскаржене рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року залишено без змін, то повторний розгляд апеляційної скарги цієї особи на це саме рішення чи ухвалу суду положеннями норм ЦПК України не передбачено.

Доводи касаційної скарги про обмеження права заявника на суд не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний перегляд справи за апеляційною скаргою заявника відбувся у 2013 році. Судова практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд.

Права заявника на повторний апеляційний перегляд справи норми міжнародного права та національного законодавства не гарантують, а отже право заявника на справедливий суд не було порушено.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта