АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Пищиди М.М.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що надає відповідачам послуги водопостачання та водовідведення, але у них станом на 01.08.2017р. утворилась заборгованість у розмірі 6 805 грн. 83 коп., яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів разом із судовими витратами, понесеними при предявлені позову.

У звязку з чим просив стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 4 287 грн. 41 коп. та 3% річних у розмірі 873 грн. 43 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з вересня 2013р. по серпень 2017р. у розмірі 2 630 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 661 грн. та 3% річних у розмірі 593 грн. 55 коп., а разом 3 885 грн. 28 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовної вимоги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з довідки про склад сімї, виданої Єдиним абонентський відділом Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» № 8930 від 25.03.2016р. за адресою: м. АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 з 20.04.2010р., ОСОБА_2 з 11.12.2009р. (а.с. № 4).

Як вбачається з відповіді ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. № 17), ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. № 15).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі свої зобовязання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконували у повному обсязі, у звязку з чим у них станом на 01.08.2017р. виникла заборгованість перед позивачем.

Районним судом встановлено, що нарахування плати за надані послуги водопостачання та водовідведення позивачем проводилось відповідно до тарифів.

Відповідачами надана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. № 40).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем з урахуванням строків позовної давності за період з вересня 2013р. по серпень 2017р. склала 2 630 грн. 73 коп., згідно розрахунку наданому позивачем (а.с. № 25-26).

Позивачем не врахована сплата ними послуг водопостачання та водовідведення згідно наданих квитанції (а.с. № 33-39), оскільки вказане спростовується наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що усі платежі були враховані (а.с. № 25-26) і нічим обєктивно не підтверджується.

Щодо заперечень відповідачів стосовно того, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відомості у ньому взяті із розрахунку водопостачання та водовідведення на кількість зареєстрованих осіб, а не із показів лічильника, який у них встановлений (а.с. № 31), то суд не може погодитись із такою позицію відповідачів, оскільки це спростовується матеріалами справи. Так в розрахунку заборгованості на а.с. № 25-26 є графа „начисление, з якої вбачається, що нарахування у 2015р. йдуть нерівними частками, як це було раніше, коли нарахування йшло рівними частками по кількості зареєстрованих осіб. Розрахунок заборгованості нового зразку на а.с. № 27 взагалі містить показники лічильників „начальные и конечные».

Також суд приймає до уваги той факт, що відповідачка ОСОБА_3 не зареєстрована у вказаній квартирі та не є споживачем за вказаною адресою, що підтверджується довідкою від 11.12.2017р. (а.с.№ 32), а тому в задоволенні позову по відношенню до вказаної відповідачки слід відмовити.

Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобовязань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за надані послуги в розмірі 2 630 грн. 73 коп. за період за період з вересня 2013р. по серпень 2017р. (з урахуванням подачі позивачем в липні 2016р. судового наказу).

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних суд приходить до наступного.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку наданому позивачем розмір 3% річних з урахуванням застосованих строків позовної давності складає 593 грн. 55 коп. (а.с.№ 26)

Проте з розрахунку інфляційних втрат на суму заборгованості з урахуванням строків позовної давності вбачається, що сума інфляційних втрат має складати 661 грн.

При ухваленні рішення судом враховано те, що ухвалою судді Черновського Г.В. від 29.07.2016р. КП «Дніпроводоканал» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з цих відповідачів (а.с. № 12).

Посилання апелянта у скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи наведені норми закону, дослідивши надані сторонами докази та встановивши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: