Справа № 404/2561/15-ц
Номер провадження 2/404/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді : Бершадської О.В.

за участі секретаря : Муравйової С.Ю.

учасники справи:

позивач та її представник: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді про визнання договорів недійсними, припинення іпотеки та зобовязання зарахувати кошти,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивачка звернулась в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді, яким просила визнати недійсним кредитний договір № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1, в звязку з укладенням його під впливом обману з боку банку;

- визнати недійсним іпотечний договір № 55208Z20 від 24.04.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1;

- припинити іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-зобов'язати Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року усі кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором як безпідставно отримані.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 24 квітня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», від імені якого діяла філія в м. Кіровограді був укладений кредитний договір № 55208С13, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит у сумі 26 350,00 дол. США з кінцевою датою погашення 23 квітня 2033 року (п. 2.1 Кредитного договору) зі сплатою за користування кредитом 12.5 % річних (п. 2.2.1 Кредитного договору). Додатками до кредитного договору є: Графік погашення кредиту за договором (Додаток № 1), Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (Додаток 2).

28.05.2010 року також було укладено Додатковий договір № 55208С13-1 до Кредитного договору, згідно з яким у статті 2 пункту 3.2 Кредитного договору було вилучено підпункт 2.2.2 (щодо сплати комісії за управлінням Кредиту).

Крім того, 31.05.2010 року укладено Додатковий договір № 55208С13-2 до Кредитного договору, відповідно до якого змінено підпункт 2.2.1 пункту 2.2 ст. 2 Кредитного договору, а саме встановлено нові проценти за користування кредитом у розмірі 0,1% річних та виключено підпункт 2.4.2 пункту 2.4 ст. 2 Кредитного договору щодо розміру пені.

Разом з цим, забезпеченням виконання умов Кредитного договору було укладання іпотечного договору № 55208Z20, посвідченого 24.04.2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за № 1747 , предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою АДРЕСА_2.

Всупереч вимогам п. 3.2 Постанови Правління Національного ОСОБА_5 України № 168 від 10.05.2007 року »Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» , додаток № 1 до Кредитного договору «Графік платежів» не містить даних графіку щомісячних платежів у розрізі сум сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, детально не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Сума погашення за кожний платіжний період складає 87,84 дол. США; додаток № 2 до Кредитного договору «Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» складений не у відповідності до строковості, зазначеній у договорі (дата погашення з 1 по 15 число кожного місяця, а в додатку № 2 зазначається дата 24 число кожного місяця). Сума погашення за кожний платіжний період складає 87,83 дол. США.

Відповідно до п. 3.4 зазначеної Постанови , банки зобов'язані у кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Всупереч, вимогам діючого законодавства Кредитний договір не містить обґрунтування оплати послуг нотаріуса за вчинення дій щодо оформлення іпотечного договору, лише у Додатку № 2 до Кредитного договору зазначається сума у розмірі 1130,00 дол. США як послуги нотаріуса; у Додатку № 2 до Кредитного договору не зазначаються: суми, сплачені позичальником у розмірі 1565,50 грн. , що згідно з курсом НБУ на день сплати становить 310,00 дол. США, як оплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, яке позичальник сплатив відповідно до квитанції № 12 від 24.04.2008 року; сума, яку позичальник мав сплатити відповідно до п. 36 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 410 за внесення запису до Реєстру іпотек у розмірі 34,00 грн., що згідно з курсом НБУ на день сплати становить 6,73 дол. США.

Відповідно до висновку експертного економічного дослідження № 04 від 06.03.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_6, яка діє на підставі свідоцтва № 1495 від 29.04.2011 p.: загальний розмір процентів (за відсотковою ставкою 12,5 %) за весь період користування кредитом замість документально заявленого ОСОБА_5 у додатку 2 до Кредитного договору у розмірі 41844,07 дол. США складає 41911,57 дол. США . Документально обґрунтована сукупна вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки на момент укладення Кредитного договору у розмірі 15,99 % та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 47 187.49 дол. США замість задекларованих у додатку № 2 до Кредитного договору реальної відсоткової ставки на момент укладення Кредитного договору у розмірі 15,2 % та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 45 155,29 дол. США.

Вважає, що даним висновком експертного економічного дослідження підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг.

Відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч. 1 ст. 6 Закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладанні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах. Тобто, під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, сплачуючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування важливої, об'єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Вважає, що кредитний договір № 55208С13 від 24.04.2008 року є таким, що укладений із застосуванням обману зі сторони банку щодо процентної ставки та реальної сукупної вартості кредиту. Ці умови є істотними умовами кредитного договору та такими, що могли вплинути на її рішення, як споживача при придбанні послуги з надання кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України такий кредитний договір є недійсним ( т.1, а.с.2-6).

Відповідач, зокрема його представник подав відзив (заперечення) на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Посилається на те, що згідно Договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 26 350,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на фактичну суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2033 року, на придбання квартири.

В п. 6 Кредитного договору зазначено, що позичальник володіє інформацією та погоджується з тим, що укладення цього Договору, договорів, що забезпечують його зобов'язання за цим Договором, договорів страхування тощо може тягнути за собою необхідність здійснення платежів на користь третіх осіб у розмірах, встановлених чинним законодавством України та/або такими третіми особами. Позичальник підтверджує, що його попереджено про валютні ризики, які він може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка використовується ОСОБА_5 для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти. Сукупна вартість Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням Кредиту, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання Кредиту визначена з наявних на момент укладання цього договору у ОСОБА_5 показників і даних та наведена у Додатку №2 до цього Договору.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 55208Z20, що був посвідчений 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1746, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 3 (три), місце розташування: місто Кіровоград, вулиця Волкова, будинок номер 12 (дванадцять) - загальною заставною вартістю 118 087,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімдесят сім гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.1. Іпотечного договору Страхування Предмету іпотеки здійснюється іпотекодавцем на повну його вартість протягом всього терміну дії Кредитного договору. На перший рік кредитування іпотекодавець зобов'язаний за свій рахунок застрахувати Предмет іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків пошкодження водою, стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, пожежі, удару блискавки, вибуху газу тощо та надати іпотекодержателю належним чином посвідчену копію договору страхування (страхового полісу) у строк не пізніше 10 днів з дати підписання цього Договору. Страхування на кожен наступний рік повинно бути здійснене іпотекодавцем на повну вартість іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків пошкодження водою, стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, пожежі, удару блискавки, вибуху газу тощо, іпотекодавець повинен надати іпотекодержателю належним чином посвідчені копії договорів страхування, які будуть укладені на протязі дії Кредитного договору, не пізніше 10 днів з дати їх укладення, кожного наступного року. Договір добровільного комплексного страхування іпотеки укладено 05 травня 2008 року (поліс № 0064279) між ОСОБА_7 та товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Україна». Аналізуючи його умови, необхідно зауважити також на предмет страхування від ризиків, які не зазначені в Іпотечному договорі, що призвело до здороження страхового платежу при страхуванні, що не могло бути передбачено при розрахунку сукупної вартості кредиту.

ОСОБА_1 було надано банком в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідно до вимог підпункту д) пункту 2 частини 2, а також пункту 2 частини 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" на момент фактичного укладення кредитного договору 24.04.2008 р. Банк, при розрахунку сукупної вартості кредиту платежів, надав інформацію про розмір платежів, які ОСОБА_7 мала сплатити на користь третіх осіб, в тому числі нотаріуса та страховика, що було визначено в додатку № 2.

ОСОБА_7 самостійно та добровільно обирала як страховика, так і нотаріуса, з якими виникли у неї правовідносини, що регулюються спеціальними законами України, Закон «Про захист прав споживачів» застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом, а також не застосовується до відносин із вчиненням нотаріусом нотаріальних дій.

Крім того, якщо по деяких фінансових зобов'язаннях позивача ОСОБА_5 надав інформацію станом на дату укладення договору (розмір зборів до Пенсійного фонду), так як вони законодавчо визначені, то розміри по інших платежах (страхові платежі, послуги нотаріуса, біржові збори та ін.) визначались за домовленістю між позивачем та відповідною особою, що ці послуги надавала, у зв'язку з чим Банк був позбавлений фактичної можливості вказати їх конкретний розмір. Таким чином, не заперечуючи по суті право Національного банку України на виконання ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлювати зобов'язання банків повідомляти споживачів про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, відзначають, що зазначене зобов'язання покладається на Банк в формі, яка не передбачає відповідальності ОСОБА_5 за розмір послуг, які отримала позивач у третіх осіб у зв'язку з укладенням Кредитного договору, в тому числі й Іпотечного договору.

Твердження про введення позивача в оману ОСОБА_5 є помилковим, таким, що не відповідає дійсності. Так, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У статтях 18 і 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, недійсні.

Так, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" є державним банком, що створений відповідно до Розпорядження Президента України від 27 квітня 2000 p. N 189, постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2000 p. N 1020, законодавства шляхом перетворення Державного експортно-імпортного банку у публічне акціонерне товариство (далі - AT «Укрексімбанк»). Засновником ОСОБА_5 є держава в особі Кабінету Міністрів України. Держава здійснює повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі ОСОБА_5, через органи управління ОСОБА_5. Предметом діяльності ОСОБА_5 є виконання банківських та інших операцій згідно з наданими Національним банком України ліцензіями і дозволами та провадження іншої діяльності в порядку, передбаченому законодавством. Філія AT „Укрексімбанк" в м. Кіровограді є структурним підрозділом ОСОБА_5, не є юридичною особою, та в своїй діяльності керується чинним законодавством України з банківського регулювання, нормативними актами Національного банку України, Статутом ОСОБА_5, внутрішніми актами ОСОБА_5 та Положенням про філію AT „Укрексімбанк" в м. Кіровограді.

Також, в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_7 CO. було надано висновок експертного економічного дослідження № 04 від 06.03.2015 ФОП ОСОБА_6, який є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. Із висновку вбачається, що дослідження проведено вже після спливу терміну дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта - 29.04.2014 р. , який не попереджений судом про кримінальну відповідальність, а тому, можливо, й допустив незлічену кількість помилок у своїх дослідженнях, у зв'язку з чим є неналежним доказом.

Крім цього, зазначають, що між AT «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 28.05.2010 року було укладено додатковий договір до Кредитного договору № 55208С13-1 про припинення зобов'язання щодо сплати комісії за управління кредитом, та 31.05.2010 було укладено додатковий договір до Кредитного договору № 55208С13-2 щодо встановлення фіксованої процентної ставки на рівні 0,1 % річних, припинення зобов'язання щодо сплати пені, передбачені умовами Кредитного договору, чим підтверджено зобов'язання та надано згоду на решту умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками ОСОБА_5 та Позичальником, набуття чинності Гарантійними Документами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по Договору. Позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу (ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України) (т. 1, а.с. 53-58).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2015 року клопотання позивача, про витребування доказів, задоволено. Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді: виписку ОСОБА_5 з рахунків, на яких обліковується заборгованість за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року, у тому числі заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, нарахованим відсоткам, простроченим відсоткам, пені за простроченим тілом кредиту, пені за простроченими відсотками, штрафом із відображенням сум оплати ОСОБА_1, за період з 24.04.2008 року по теперішній час; довідку про суми, які були сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитом; супутні витрати, повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту (комісія за отримання кредиту, комісія за управління кредитом, страхові платежі під час страхування предмета іпотеки, життя та працездатності ОСОБА_1, які сплачені відповідно до п. 2.8.6. кредитного договору, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори); копію повідомлення банку про надання ОСОБА_1 перед укладенням кредитного договору достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (т. 1, а.с. 85).

Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2015 року, за клопотанням позивача, призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експерту ОСОБА_6 (50047, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Карбишева, 3/35), попереджено її про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384-385 Кримінального кодексу України. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи (т. 1, а.с. 119-120).

На адресу Кіровського районного суду м. Кіровограда 25.03.2016 року надійшло клопотання позивача (вх. №9573 від 25.03.2016 року) про забезпечення позову, в зв'язку з чим ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2016 року відновлено провадження у справі (т. 2, а.с. 187).

задоволенні заяви позивача ОСОБА_1, про забезпечення позову, відмовлено. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта (т. 2, а.с. 187-188, 189).

На адресу Кіровського районного суду м. Кіровограда 20.04.2016 року надійшла заява позивача (вх. №12607 від 20.04.2016 року) про вжиття заходів забезпечення позову, в зв'язку з чим ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2016 року відновлено провадження у справі (т. 2, а.с. 216).

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2016 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1, про забезпечення позову, відмовлено. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта (т. 2, а.с. 217-219, 220).

14 листопада 2016 року до суду надійшов висновок судово-економічної експертизи № 31-15 від 10 жовтня 2016 року, в зв'язку з чим ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2016 року відновлено провадження у справі (т. 3, а.с. 1-24, 25).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2017 року позовну заяву, в частині припинення іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; зобовязання Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року усі кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором як безпідставно отримані, залишено без розгляду (т. 3, а.с. 67-68).

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити. Крім того, зазначив, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи №31-15 від 10 жовтня 2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_6, яка діє на підставі свідоцтва № 1495 від 29.04.2011 року надано відповіді на вказані в Ухвалі Кіровського районного суду м. Кіровограда питання після проведення дослідження щодо документально підтвердженої реальної ставки за кредитним договором та документальне підтвердження сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного його здорожчання. На підставі проведеного дослідження експертом встановлено: Додатки № 1 та № 2 кредитного договору не містять певних даних, що відображені в експертизі (аркуші 10-11 висновку); сплата фактично понесених супутніх послуг на оплату послуг нотаріуса не відповідають зазначеним в додатку № 2 до кредитного договору; плата за внесення запису до державного реєстру іпотек не зазначена та не врахована; оплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування операції купівлі-продажу нерухомого майна не зазначена та не врахована; реальна процентна ставка кредиту в розмірі 15,2% документально не підтверджується, документально підтверджується реальна ставка 15,29 %.

ОСОБА_5 ввівши в оману споживача безпідставно здійснив подорожчання кредиту на 1259, 23 доларів США. Тому, вважає, що даним висновком експерта підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч. 1 ст. 6 Закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладанні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах. Тобто, під час укладання кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у додатку до договору занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, сплачуючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об'єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Таким чином, кредитний договір № 55208С13 від 24.04.2008 року є таким, що укладений із застосуванням обману зі сторони ОСОБА_5 щодо процентної ставки та реальної сукупної вартості кредиту. Ці умови є істотними умовами кредитного договору та такими, що могли вплинути на рішення позичальника як споживача при придбанні послуги з надання кредиту. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Додатково вказав, що експерт у своєму висновку судово-економічної експертизи №31-15 від 10.10.2016 року стверджує: по першому питанню - що відсоткова ставка у розмірі 15,2% за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на дату укладання кредитного договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року, а саме: станом на 24.04.2008 року документально не підтверджується. Документально обґрунтовано сукупну вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року станом на момент укладання договору, а саме: станом на 24.04.2008 року в розмірі 15,29%; по другому питанню - що сукупна вартість кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту в сумі 45 155,29 дол. США за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на дату укладання кредитного договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року, а саме: станом на 24.04.2008 року, документально на підтверджується. Документально обґрунтовано сукупну вартість кредиту у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 46 414,52 дол. США.

Так, Банк вже зазначав про те, що збільшення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту відбулося за рахунок страхових платежів здійснених позичальником через 12 днів , тобто 06.05.2008 року після підписання кредитного договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року з додатком №1, в якому зазначений графік погашення кредиту за договором та додатком №2 таблицею про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. Позичальник станом на момент укладання договорів страхування мала інформацію про вартість платежів по страхуванню, яка була зазначена в таблиці про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку ,що є додатком до кредитного договору №55208С13 від 24.04.2008 року, тому мала можливість оцінити вартість запропонованих послуг при виборі страхової компанії, але свідомо уклала договори страхування з страховою компанією, яка пропонувала більш високі тарифи. Тому , обґрунтовано вважає, що висновки судово-економічної експертизи №31-15 від 10.10.2016 року не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Позивач не довів належними та допустимими доказами існування в діях відповідача умислу та факт самого обману. Позичальника під час укладання кредитного договору було ознайомлено з його умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ОСОБА_5, а також умовами кредитування, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі, додатках до нього та всіх договорах про внесення змін до кредитного договору.

Підписуючи кредитний договір, заяву позичальника на отримання кредиту та умови кредитування позивач підтвердила, що їй в письмовій формі та в повному об'ємі надано інформацію передбачену п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме - щодо сукупної вартості Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) ОСОБА_5, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів) та погодилася з всіма його умовами.

Крім того, просив застосувати позовну давність у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання кредитного договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року та іпотечного договору № 55208Z20 від 24 квітня 2008 року недійсними та відмовити у позові. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2010 року по справі №2-1665-10 з ОСОБА_7 була стягнута заборгованість за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що з позовом про захист свого ніби-то порушеного відповідними правочинами права ОСОБА_7 CO. звернулась до суду лише в квітні 2015 року через 7 років після укладання кредитного договору, іпотечного договору. Вважає, що строк позовної давності, встановлений пунктом 1 статті 257 ЦК України, сплинув ще в 2011 році.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, судового експерта , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають , з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Державний експортно-імпортний банк України", який надалі був перейменований в Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 55208С13, відповідно якого позивачка отримала кредит у розмірі 26 350,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на фактичну суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2033 року, на придбання квартири.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору № 55208С13, кредит надається у готівковій формі та шляхом видачі готівкових коштів через касу банку.

З»ясовано, що зобов'язання банком виконано в повному обсязі (т. 2, а.с. 119, 120).

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (п. 3.1).

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Позивач мала довести ті обставини, за якими законодавець визначає визнання кредитного договору недійсним.

У той же час, умови укладеного сторонами договору вказують на те, що позичальник зобов'язалась погасити Кредит на рахунок, вказаний у п.п. 2.3.1 цього Договору в строк, зазначений в п. 2.1 цього Договору. Погашення Кредиту відбувається у валюті Кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання Кредиту у сумах, визначених Графіком погашення Кредиту. Строки, передбачені Грфіком погашення Кредиту за Договором, є обов'язковими (п. 2.4.1 Кредитного договору № 55208С13).

У додатку № 1 до кредитного договору сторонами погоджений графік погашення кредиту та відсотків із зазначенням сукупної вартості кредиту та встановлення щомісячної суми до сплати.

В п. 6 Кредитного договору зазначено, що Позичальник володіє інформацією та погоджується з тим, що укладення цього Договору, договорів, що забезпечують його зобов'язання за цим Договором, договорів страхування тощо може тягнути за собою

необхідність здійснення платежів на користь третіх осіб у розмірах, встановлених чинним законодавством України та/або такими третіми особами. Позичальник підтверджує, що його попереджено про валютні ризики, які він може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка

використовується ОСОБА_5 для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти. Сукупна вартість Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань Позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням Кредиту, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання Кредиту визначена з наявних на момент укладання цього договору у ОСОБА_5 показників і даних та наведена у Додатку №2 до цього Договору.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 24 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 55208Z20, який посвідчений 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1746, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 3 (три), місце розташування: місто Кіровоград, вулиця Волкова, будинок номер 12 (дванадцять) - загальною заставною вартістю 118 087,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімдесят сім гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.1. Іпотечного договору, Страхування Предмету іпотеки здійснюється іпотекодавцем на повну його вартість протягом всього терміну дії Кредитного договору. На перший рік кредитування іпотекодавець зобов'язаний за свій рахунок застрахувати Предмет іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків пошкодження водою, стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, пожежі, удару блискавки, вибуху газу тощо та надати іпотекодержателю належним чином посвідчену копію договору страхування (страхового полісу) у строк не пізніше 10 днів з дати підписання цього Договору. Страхування на кожен наступний рік повинно бути здійснене іпотекодавцем на повну вартість іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків пошкодження водою, стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, пожежі, удару блискавки, вибуху газу тощо, іпотекодавець повинен надати іпотекодержателю належним чином посвідчені копії договорів страхування, які будуть укладені на протязі дії Кредитного договору, не пізніше 10 днів з дати їх укладення, кожного наступного року.

Згідно довідки виданої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №112/01-16 від 16 вересня 2015 року нею 24 квітня 2008 року за реєстром №1726 посвідчено договір купівлі-продажу квартири №3, жилою площею 17,2 кв. м., загальною площею 28,4 кв.м., що знаходиться в будинку номер 12, розташованому на вулиці Волкова у місті Кіровограді, вартістю 156 550,00 грн.; за реєстром №1746 24 квітня 2008 року посвідчено іпотечний договір вищевказаної квартири. Гр. ОСОБА_1 за посвідчення договору купівлі-продажу та договору іпотеки було сплачено грошові кошти в сумі 1 803,00 грн. (т.с. 1, а.с. 162).

Договір №17/099/2.1.9;2.1.10 добровільного комплексного страхування іпотеки укладено 05 травня 2008 року (поліс № 0064279) між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Україна».

Згідно п. 7.2 Договору, страхова сума за цим Договором погоджена у розмірі заставної вартості майна, зазначеного у пункті 3.1. цього Договору, та складає 118 087,00 гривень. Страховий тариф за цим Договором складає 0,16 % від страхової суми, зазначеної в пункті 7.2 цього Договору (п. 9.1 Договору).

Згідно Додатку до Полісу добровільного комплексного страхування іпотеки загальний страховий платіж за період страхування з 07.05.2008 року по 06.05.2009 року становить 978,63 грн. Строк сплати до 06.05.2008 року (т.с. 1, а.с. 60).

На заяву ОСОБА_1 головним бухгалтером ТДВ Альянс Україна надано 22 вересня 2015 року за вих. №1651/05-09 відповідь щодо надання копії квитанції про сплату коштів за полісом добровільного комплексного страхування іпотеки №0064279, укладеного 05.05.2008 року. Згідно з наказом від 21.03.2012 року №24 Про науково-технічне впорядкування документів ТДВ Альянс Україна, та Акту №2 від 21.03.2012 року Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду- документи були знищені 20.04.2012 року, шляхом спалення (т.с. 1, а.с. 163).

28.05.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено Додатковий договір № 55208С13-1 до Кредитного договору, згідно з яким у статті 2 пункту 3.2 Кредитного договору було вилучено підпункт 2.2.2 (щодо сплати комісії за управлінням Кредиту)( т.2 а.с. 97).

31.05.2010 року укладено Додатковий договір № 55208С13-2 до Кредитного договору, відповідно до якого змінено підпункт 2.2.1 пункту 2.2 ст. 2 Кредитного договору, а саме встановлено нові проценти за користування кредитом у розмірі 0,1% річних та вилучено підпункт 2.4.2 пункту 2.4 ст. 2 Кредитного договору щодо розміру пені ( т.2 а.с. 98).

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору № 55208С13 від 24 квітня 2008 року, договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками ОСОБА_5 та Позичальником, набуття чинності Гарантійними Документами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2010 року, яке набрало законної сили 23.03.2010 року, позов прокурора Кіровського району м. Кіровограда в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає ПАТ Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в сумі 29 592 дол. США 94 цента (в гривневому еквіваленті становить 236 163 грн. 50 коп.) на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України, а судовий збір в сумі 1700 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. на користь держави.( т.1, а.с.105-106).

30 квітня 2010 року секретарем Кіровського районного суду м. Кіровограда видано виконавчий лист на виконання рішення Кіровського районного суду від 12 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованість в сумі 29 592 дол. США 94 цента (в гривневому еквіваленті становить 236 163 грн. 50 коп.) на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України( т.1 , а.с.107).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2015 року, позов ПАТ Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа відділ у справах громадянства, імміграції в Кіровоградській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині позовних вимог про виселення- задоволено частково. Виселено із квартири №3, розташованої у будинку №12 по вулиці Волкова в м. Кіровограді, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України судові витрати в розмірі 57,35 грн. , з кожного ( т.1, а.с.108-117).

При цьому з»ясовано, що за період дії оспорюваного Кредитного договору №55208С13 від 24.04.2008 року ОСОБА_1 сплатила: в рахунок погашення заборгованості за кредитом- 1082,56 доларів США; в рахунок погашення відсотків- 5 919,24 доларів США; комісію за отримання кредиту- 1 330,68 грн., пеню по відсоткам- 21,46 грн., про що свідчить довідка №055-10/86 від 02.06.2015 року (т.с. 1, а.с. 90-102).

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що вищевказані судові рішення ухвалені щодо спору між тими самими сторонами, щодо того самого предмету, а саме: кредитного договору № 55208С13 від 24.04.2008 року, встановлення факту його укладення з дотриманням норм цивільного законодавства має преюдиційне значення при вирішенні спору про визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Під час розгляду справи , за клопотанням позивача, судом призначалась 15 червня 2015 року судово- економічна експертиза. За висновком експерта №31-15 від 10 жовтня 2016 року, вбачається, що по першому питанню: відсоткова ставка у розмірі 15,2 % за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 на дату укладання кредитного договору № 55208С13 від 24.04.2008 року, а саме: станом на 24.04.2008 року, документально не підтверджується. Документально обґрунтовано сукупну вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року станом на момент укладання договору, а саме: станом на 24.04.2008 року, в розмірі 15,29 %. По другому питанню: сукупна вартість кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту в сумі 45 155,29 дол. США за кредитним договором № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 на дату укладання кредитного договору №55208С13 від 24.04.2008 року, а саме: станом на 24.04.2008 року документально не підтверджується. Документально обґрунтовано сукупну вартість кредиту у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 47 187,49 дол. США (т. 3, а.с. 2-24).

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та графіку погашення кредиту.

ОСОБА_1, підписавши кредитний договір № 55208С13 від 24.04.2008 року, власноручно своїм підписом засвідчила, що володіє інформацією та погоджується з тим, що укладення цього Договору, договорів, що забезпечують його зобов'язання за цим Договором, договорів страхування тощо може тягнути за собою необхідність здійснення платежів на користь третіх осіб у розмірах, встановлених чинним законодавством України та/або такими третіми особами. Підтвердила, що її попереджено про валютні ризики, які вона може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка використовується ОСОБА_5 для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти. Сукупна вартість Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг та інших її фінансових зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням Кредиту, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання Кредиту визначена з наявних на момент укладання договору у ОСОБА_5 показників і даних та наведена у Додатку №2 до Договору.

Разом з тим, висновок експерта №31-15 від 10 жовтня 2016 року не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту.

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні підстави для визнання кредитного договору № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1; визнання іпотечного договору № 55208Z20 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 недійсними, а відтак позов є безпідставним та необгрунтованим.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона відповідача, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 55208С13 від 24.04.2008 року, іпотечний договір № 55208Z20 від 24.04.2008 року містять підпис ОСОБА_1. Саме з моменту підписання зазначених договорів слід вважати, що позивач була ознайомлена з їх змістом, а звернулася до суду лише 06 квітня 2015 року.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог.

За таких обставин, посилання сторони відповідача на те, що позивачка пропустила строк позовної давності є зайвим, так як в задоволенні позову судом відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді про визнання недійсним кредитного договору № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1; визнання недійсним іпотечного договору № 55208Z20 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1, стягнення судових витрат -відмовити повністю.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер-, місце проживання:ІНФОРМАЦІЯ_1;

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», місцезнаходження:031560, м. Київ, вул.Горького,127,ЄДРПОУ -0032112.

Повне судове рішення складено 22.03.2018 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда