П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 754/16401/17

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1911/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Панченко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна», третя особа: ОСОБА_4, про зняття арешту,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ТОВ «Саулес Фабрика Україна»,третя особа: ОСОБА_4 про зняття арешту.

На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 08 липня 2008 року у розмірі 268 958,29 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2011 року замінено сторону виконавчого провадження з АБ «Банк регіонального розвитку» на ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 р. замінено сторону виконавчого провадження з ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на ТОВ «Саулес Фабрика Україна».

Постановою державного виконавця від 12 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53759791 з примусового виконання виконавчого листа № 2-314/11 від 07 листопада 2014 року.

Постановою державного виконавця від 27 листопада 2017 року накладено арешт на транспортний засіб-автомобіль марки Nissan Note2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, співвласником якого є позивач.

Оскільки накладення арешту на автомобіль порушує її права співвласника майна, просила суд зняти арешт, з Ѕ частини рухомого майна - автомобіля NissanNote 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, накладений державним виконавцем.

Одночасно ОСОБА_3 порушила питання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-314/11 від 07 листопада 2014 року.

На обґрунтування поданої заяви зазначила, що боргові зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 08 липня 2008 року, є особистими зобов'язаннями останнього. Автомобіль Nissan Note2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 придбаний у період шлюбу з ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя, а відтак Ѕ частини зазначеного автомобіля є її власністю. Оскільки існує реальна загроза реалізації автомобіля в примусовому порядку, просила суд задовольнити її заяву.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 2-314/11 від 07 листопада 2014 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні № 53759791, що знаходиться на виконанні у Деснянському районному РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Саулес Фабрика Україна» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначав, що суд, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, не звернув уваги на роз'яснення які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2016 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до яких недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень.

Вказував на те, що такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову (скарги) при оскарженні виконавчого документа.

Крім того, на його думку, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки суд не перевірив чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судове засідання учасники справине з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток.

ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Саулес Фабрика Україна» подав заяву про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що подана заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, заявлені у заяві вимоги є співмірними із заявленими позовними вимогами та вважав, що невжиття таких заходів може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до статті 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексомзаходи забезпечення позову.

Частиною першою статті 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а частиною третьою цієї статті визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктами 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій статті 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи ухвалу від 14 грудня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, суд фактично зупинив виконання судового рішення, що є неприпустимим, при цьому не урахував законних інтересів стягувача у виконавчому провадженні, що законно очікує на задоволення своїх вимог за рішенням суду, що набрало законної сили 29 червня 2011 року.

Крім того, згідно п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, як захід забезпечення позову, може бути застосований лише у разі оскарження боржником виконавчого документу.

Згідно з положеннями статей 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення виконавчого провадження віднесено виключно до повноважень відповідних посадових осіб державної виконавчої служби.

Зазначеного суд першої інстанції не урахував та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-314/11 від 07.11.2014 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києвавід 14 грудня 2017 року задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:Т.О. Невідома

Судді:Д.Р. Гаращенко А.А. Пікуль