ПОСТАНОВА

Іменем України

05.03.2018 року м. Кропивницький

Справа № 398/187/16-ц

Провадження № 22-ц/781/379/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє адвокат ОСОБА_6, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Ковальова О.Б.) від 14 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення часток у спільному майні колишнього подружжя та встановлення порядку користування цим майном.

Позивач посилався на те, що з 15 серпня 1992 року по 5 червня 2009 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. У 2004 році за спільні кошти подружжя придбало двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку оформлено на відповідача. В літку 2015 року, після розірвання шлюбу, відповідач почала заперечувати права позивача на спільне майно та перешкоджати йому користуватися ним. Враховуючи, що поділ квартири в натурі є неможливим технічно, позивач вважає за доцільне визначити ідеальні частки подружжя у спільному сумісному майні та встановити порядок користування приміщеннями квартири.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 за кожним та залишити квартиру в спільній частковій власності сторін, встановити порядок користування спільним приміщенням квартири згідно якого виділити йому кімнату з прилеглою до неї лоджією, а відповідачу кімнату з прилеглим до неї балконом, коридор, ванну кімнату, кухню, туалет залишити в загальному користуванні.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Ковальова О.Б.) від 14 грудня 2017 року позов задовольнити частково. Суд визнав за співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за кожним з них, право власності на ? частину в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3. В решті позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд встановив, що вказана квартира придбана сторонами в період шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності. Суд визначив розмір ідеальної частки кожного із співвласників у цьому майні у розмір ? частина. Щодо встановлення порядку користування співвласниками квартирою, то суд вважав, що встановлення такого порядку з дотриманням розміру часток кожного із співвласників у цьому майні є неможливим, враховуючи план квартири, розташування кімнат та їх площу. У зв'язку з цим суд відмовив в задоволенні такої вимоги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким встановити наступний порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_3: виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11,8 кв. м. та лоджію площею 1,5 кв. м, що прилягає до неї; виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 16,5 кв. м. та балкон площею 0,9 кв. м, що прилягає до неї; кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити в загальному користуванні сторін.

Скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду в частині відмови в позові про встановлення порядку користування квартирою не відповідають обставинам справи. Заявлена позивачем вимога про встановлення порядку користування квартирою не має на меті виділення часток співвласників в натурі, не має наслідком зміну їх розміру, а тому не порушує права співвласників. Суд не врахував правових висновків Верховного Суду України в аналогічних справах.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказав, що суд не може застосовувати правові позиції Верховного Суду України всупереч принципу верховенства права. Позивач звернувся з позовом не для захисту свого права, оскільки він не проживає у вказаній квартирі, а для створення фактичних і юридичних проблем відповідачу. Крім того, велика кімната у квартирі не має дверей, що створює перешкоди в користуванні нею, як окремим приміщенням.

Позивач особисто в судове засідання не з'явився. Його представник, адвокат ОСОБА_6, підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5 заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суду вважає, що скарга підлягає задоволенню.

В частині рішення суду, яка не оскаржується, суд не перевіряє його законність і обґрунтованість.

У справі суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

Під час шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 22 квітня 2004 року подружжям за спільні кошти була придбана двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6

Квартира загальною площею 51,2 кв.м складається з двох кімнат жилою площею 28,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -11,8 кв.м., 2-а кімната -16,5 кв.м., коридору - 8,1 кв. м., кухні - 6,6 кв. м., вбиральні - 1,2 кв. м., ванної кімнати - 2,4 кв. м., балкону - 0,9 кв. м., лоджії - 1,5 кв.м.

Покупцем за вказаним договором виступила ОСОБА_5 з письмової згоди ОСОБА_4 Право власності на спірну квартиру оформлено на ОСОБА_5

Вказана спірна квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5

За відсутності домовленості між співвласниками про інше, суд визначив розмір часток для кожного із власників у права їх спільної власності на квартиру - по ? за кожним.

Встановлені судом факти сторонами не оспорюються.

Частино 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власностіє непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

За правилами частин 1 - 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної частковоїабо на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс15 сформульовано правовий висновок щодо застосування ст. 358 ЦК України: «Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Визначивши для кожного із власників спірної квартири частку у праві власності на неї, суд припинив право спільної сумісної власності і встановив право спільної частково власності на це майно.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею співвласниками (сторонами по справі).

Проте суд не врахував, що критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Враховуючи, що спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 51,2 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, жилі кімнати є ізольованими, зазначена у технічному паспорті на квартиру (а.с. 71 - 72) кімната № 1 має площу 11,8 кв. м. та прилеглу до неї лоджію площею 1,5 кв. м, а житлова кімната № 2 має площу 16,5 кв. м. та прилеглий до неї балкон площею 0,9 кв. м., інші приміщення (кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор та вбудована шафа) маються у квартирі по одній одиниці, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість встановлення між сторонами по справі порядку користування квартирою шляхом надання в користування кожному із співвласників по одній ізольованій житловій кімнаті з прилеглими до них балконом або лоджією, а решту приміщень у квартирі лишити у спільному користуванні сторін так, як виділення їх комусь із співвласників зробить неможливим користування цим житлом, а отже є неможливим.

При цьому розподіл майна для припинення права спільної часткової власності не здійснюється і такий правовий режим майна зберігається.

В квартирі проживає постійно відповідач одна.

Позивач має право володіння і користування спірною квартирою, але між співвласниками відсутня домовленість про це. Відповідач заперечує такі права відповідача безпідставно посилаючись на те, що він має інше житло. Однак ця обставина не позбавляє його права користуватися всім своїм майном, яке належить йому особисто або спільно з іншими особами, в тому числі спірною квартирою.

Невизнання відповідачем права позивача є достатньою підставою для його звернення до суду і спростовує твердження відповідача про відсутність спору про право.

Виділення у відособлене користування кожному із співвласників частину квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам є неможливим, проте за запропонованого позивачем варіанту таке відхилення не є значним (лише 4,7 кв.м площі), тому суд вважає, що в даній справі можна встановити порядок користування квартирою.

Враховуючи інтереси кожної із сторін, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою, за яким йому виділяється в особисте користування кімната площею 11,8 кв.м і лоджія, а відповідачу площею 16,5 кв.м і балкон, відповідає інтересам сторін так, як кожен з співвласників отримує в особисте користування окрему житлову кімнату та не позбавляється користування необхідними в такому випадку іншими кімнатами.

Таке рішення, на переконання суду, не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Заперечення відповідача про те, що кімната, яку позивач пропонує виділити їй, не має дверей і внаслідок цього не є ізольованою, спростовується схемою, наведеною у технічному паспорті (а.с. 72). Доказів, які б спростовували дані технічного паспорта на квартиру відповідач не надала.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що таке рішення у даній справі та застосування правової позиції Верховного Суду України суперечитиме принципу верховенства права так, як при такому вирішенні спору забезпечуються права всіх учасників спірних правовідносин.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, які регулюють вказані правовідносини, а також суперечать правам сторін, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги а також за подачу позовної заяви про встановлення порядку користування майном.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 від імені якого діє адвокат ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановити для ОСОБА_4 і ОСОБА_5 наступний порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_5:

-виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11,8 кв. м. та лоджію площею 1,5 кв. м, що прилягає до неї;

-виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 16,5 кв. м. та балкон площею 0,9 кв. м, що прилягає до неї;

-кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити в загальному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в 1378 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 16 березня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

С.І. Мурашко