Справа № 463/6066/16-ц
Провадження № 2/463/270/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про компенсацію вартості майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частки автомобіля НОМЕР_1, що перебуває у власності відповідача; визнати за нею право власності на 1/2 часки мотоцикла НОМЕР_2, що перебуває у власності відповідача; стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобілів НОМЕР_3, відчуженого 05.10.2016р., Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_4 відчуженого 29.04.2015р., Fiat Doblo, д.н.з. 14ВВ7621, відчуженого 21.12.2012р., Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_5, відчуженого 19.08.2011р.

У звязку з тим, що на момент предявлення позову неможливо було визначити ціну позову, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.01.2017р. визначено позивачу ОСОБА_4 розмір судового збору в розмірі 551,21 грн. з наступним стягненням недоплаченої суми або поверненням переплаченого судового збору, відповідно до ціни позову, яка буде встановлена судом при вирішенні спору по суті.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.09.2003р. зареєструвала з відповідачем шлюб. Згідно інформації, яка одержана від Регіонального сервісного центру МВС України, за відповідачем зареєстровано автомобіль НОМЕР_1 та мотоцикл НОМЕР_2. Оскільки такі за спільні кошти придбавались в період шлюбу, внаслідок чого вважаються спільною сумісною власністю, просила визнати право власності на 1/2 частку цих транспортних засобів. Крім того, в період шлюбу без згоди позивача відповідач відчужив автомобіль НОМЕР_3, що мало місце 05.10.2016р., автомобіль НОМЕР_6 29.04.2015р., автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. 14ВВ7621 21.12.2012р. та автомобіль НОМЕР_7 19.08.2011р. Оскільки отримані кошти відповідач використав не в інтересах сімї, а законодавством не встановлено недійсності правочинів при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, просила стягнути компенсацію вартості цих автомобілів в розмірі 1/2 частки їх вартості.

Відповідач в судовому засіданні 06.03.2017р. надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що погоджується з вимогою про визнання за позивачем права власності на 1/2 частки мотоцикла НОМЕР_2 та готовий виплатити їй відповідну грошову компенсацію цієї частки. Інші позовні вимоги заперечує, оскільки усі транспортні засоби, які придбавались в період шлюбу використовувались виключно в інтересах сімї, а кошти, виручені від продажу автомобіля витрачались для придбання іншого автомобіля кращого класу, про що позивач достеменно знала. Жодного доказу про протилежне до позову не додано. Крім того, транспортні засоби придбавались за кошти, які йому були передані батьками. Автомобілі використовувались ним в тому числі для особистих потреб його батьків, у звязку з чим, такі транспортні засоби не можуть вважатись спільним майном подружжя. Також, при предявленні вимоги про стягнення грошової компенсації за частки у праві власності на транспортні засоби позивачем не виконано вимоги ч. 5 ст. 71 СК України, за якою присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тому, позовні вимоги вважав безпідставними та просив задовольнити лише вимогу відносно мотоцикла НОМЕР_2, визнавши за позивачем право власності на 1/2 його частки, вартість якої готовий компенсувати.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 06.03.2017р. витребувано у Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області копії документів, повязаних з відчуженням транспортних засобів. Вказані документи надійшли на адресу суду 24.04.2017р.

Крім того, за клопотанням позивача документи, повязані з відчуженням транспортних засобів повторно витребувано ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.06.2017р. у Територіального сервісного центру 4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області.

29.11.2017р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки мотоцикла НОМЕР_2 та стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частки автомобілів НОМЕР_3, НОМЕР_6 та мотоцикла НОМЕР_2 в загальному розмірі 170 165 грн.

В обґрунтування цієї заяви покликається на те, що від вимоги про стягнення грошової компенсації відносно автомобілів Fiat Doblo, д.н.з. 14ВВ7621 та Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_5 відмовляється з огляду на те, що такі відчуженні більше трьох років тому. Натомість, згідно проведеної позивачем оцінки на підставі оголошень в Інтернет ресурсах про продаж аналогічних транспортних засобів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_8, Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_4 та мотоцикла НОМЕР_2, загальний розмір компенсації становитиме 170 165 грн. У звязку з цим, до заяви про збільшення позовних вимог також долучено квитанцію про доплату судового збору в розмірі 1150,45 грн., враховуючи також попередньо сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В судовому засіданні 20.02.2018р. представник позивача ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю від 06.12.2016р. заявив клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частки мотоцикла НОМЕР_2. В іншій частині позовні вимоги підтримав, оскільки автомобілі НОМЕР_9 та Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_4 відчужені без згоди позивача, а кошти використані не в інтересах сімї. Натомість, придбання нового автомобіля за кошти, виручені від продажу попереднього автомобіля не свідчить про те, що такі кошти використано в інтересах сімї. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.02.2018р. позов в частині вимоги про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частки мотоцикла НОМЕР_2 залишено без розгляду.

Відповідач, а також його представник згідно договору про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_3 проти обґрунтованості позову заперечили. Відповідач натомість, не заперечує проти компенсації вартості мотоцикла, однак розмір такої компенсації повинен визначатись відповідною оцінкою. Перший автомобіль придбавався за кошти батьків відповідача, про що останні мають відповідну розписку, тоді як наступні автомобілі придбавались після відчуження попереднього. Крім того, кошти також витрачались в інтересах сімї і у власності позивача в період шлюбу перебувало також два інших автомобіля, які були відчужені, а кошти використано в інтересах сімї. Тому, просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.09.2003р. між сторонами зареєстровано шлюб, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного свідоцтва (а.с.10). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24.11.2017р.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області від 07.11.2016р. № 31/13 М-196/Л (а.с.11), яка надана на адвокатський запит, за відповідачем станом на 21.10.2016р. зареєстровано транспортні засоби мотоцикл НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_1. Крім того, за період з 01.01.2003р. та по даний час за відповідачем рахувалось ще 4 транспортних засоби Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_8, відчуженого 05.10.2016р., Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_4 відчуженого 29.04.2015р., Fiat Doblo, д.н.з. 14ВВ7621, відчуженого 21.12.2012р., Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_5, відчуженого 19.08.2011р.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Під час розгляду цивільної справи № 6-7цс15 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою розяснив, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на характер спірних правовідносин, саме позивач повинна довести, що кошти, отримані від відчуження спільного сумісного майна використані відповідачем не в інтересах сімї. Тим самим, позивач доводить порушення свого права, захист якого відбувається у спосіб стягнення компенсації вартості відчуженого майна не в інтересах сімї.

Вказане узгоджується з нормами ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, згідно з якими при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Однак всупереч зазначеним нормам, стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що кошти, отримані внаслідок відчуження автомобіля НОМЕР_9, що мало місце 05.10.2016р. та автомобіля НОМЕР_10, що мало місце 24.02.2016р. відповідачем використані не в інтересах сімї тоді як згідно відповіді Територіального сервісного центру № 4641 (а.с.45), в період шлюбу, а саме 12.03.2016р. за позивачем також був зареєстрований автомобіль DEWOO MATIZ, який був перереєстрований 18.05.2016р. на підставі договору купівлі-продажу цього транспортного засобу (а.с.51). Інформації про джерело походження коштів, за які придбавався вказаний автомобіль позивач суду не надала.

Єдиним, на що посилається сторона позивача є відповідь Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області від 07.11.2016р. (а.с.11), згідно якої за мотивами позову позивач довідалась про обставини купівлі-продажу відповідачем зазначених автомобілів.

Однак, як зазначив Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-17цс17 терміни «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України свідчать про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Комплексна оцінка обставин справи, а саме те, що автомобілі в період шлюбу придбавались почергово, в тому числі позивачем, свідчить про те, що остання не могла не знати про належність відповідачу автомобілів НОМЕР_3 та Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_11 та відповідно, не могла не знати про обставини їх відчуження, внаслідок чого відсутні підстави для висновку, що кошти, отримані від реалізації таких автомобілів використовувались не в інтересах сімї.

Тому, вимогу про стягнення компенсації ? вартості автомобілів НОМЕР_9, НОМЕР_10 суд залишає без задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення компенсації ? вартості мотоцикла YIBEN YВ150Т17, д.н.з. ВС 5464АА, її також належить залишити без задоволення.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області від 07.11.2016р. (а.с.11), чого сторони не оспорюють, такий транспортний засіб на даний час належить відповідачу.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій розяснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зокрема, у цій справі Верховний Суд України залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким проведено майна подружжя у спосіб визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності, та одночасно, скасував рішення судів апеляційної та касаційної інстанції, яким стягнуто грошову компенсацію вартості спільного майна з тих підстав, що відповідач не вніс відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, хоча сторони у цій справі погоджувались на грошову компенсацію.

Оскільки вийти за межі позовних вимог суд не вправі, а предметом позовних вимог є саме стягнення грошової компенсації вартості мотоцикла, у звязку з невнесенням відповідачем на депозитний рахунок суду відповідної суми цієї компенсації суд позбавлений можливості провести поділ майна подружжя у спосіб, визначений позивачем, що одночасно, не позбавляє її права на предявлення позову про визнання права власності на 1/2 частки цього мотоцикла, який визнається відповідачем спільним сумісним майном подружжя.

Тому, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68, 70, 71 СК, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 372 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 (м. Львів, вул. Рилєєва, 5/1) до ОСОБА_2 (м. Львів-Винники, вул. Огієнка, 15) про компенсацію вартості майна подружжя, а саме стягнення грошової компенсації ? вартості автомобілів НОМЕР_9, НОМЕР_10, мотоцикла YIBEN YВ150Т17, д.н.з. ВС 5464АА на загальну суму 170 165 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02.03.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.