Справа № 266/4028/18
Провадженя№ 2/266/918/18
10 серпня 2018 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Шишханової К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2007р. № 3-1018 та витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.08.2007р. № 15671446. В даному будинку крім неї зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 Однак, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, не проживають у спірному житловому будинку з 2013 року, а постійно мешкають у поселенні АДРЕСА_1 з 2004 року. Відповідачі не цікавляться житловою площею, не сплачують комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідачів у добровільному порядку не виявилося можливим. Просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим будинком, АДРЕСА_2
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надали заяву, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалою суду від 17.07.2018р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений строк відповідачі відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надали.
В судове засідання про яке відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлені належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2007р. № 3-1018, який зареєстровано згідно з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 22.08.2007р. № 15671446 (а.с. 5, 6).
Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом актом Комітету самоорганізації населення «Селище західне» № 48/185 від 25.06.2018 року, з якого вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 лише зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 а фактично не проживають з 2013 року, мешкають у Греції (а.с. 11).
Згідно з довідками заступника мера Муніціпалітета Топіру від 08.01.2018р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 є постійними мешканцями поселення АДРЕСА_1 з 2004 року (а.с. 12,13).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном - будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст. 156 ч.1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано у будинку АДРЕСА_2 як члени сім'ї позивача, та з 2013 року не проживають у спірному будинку без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі по 352,40 гривень з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст. 405 ч. 2 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - в будинку АДРЕСА_2
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь держави судовий збір в розмірі по 352 гривень 40 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Шишилін О. Г.