Справа № 461/8304/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/3609/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левик Я.А., Шандри М.М.

секретаря:Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Львівобленерго» на рішення Галицького районного суду міста Львова у складі судді Стрельбицького В.В. від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Львівобленерго» про стягнення коштів, сплачених за приєднання електроустановок,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Львівобленерго», в якому просить стягнути з відповідача витрати, понесені нею у зв'язку з будівництвом (реконструкцією) мережі електропостачання в розмірі 65298,00 грн. Рішенням Галицького районного суду від 13 квітня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Львівобленерго» на користь позивача 65298 грн. (шістдесят п'ять тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень 00 копійок витрат, понесених у зв'язку з будівництвом (реконструкцією) мережі електропостачання, згідно договору №213-750 про надання послуг зі створення технічної можливості здійснення передачі електричної енергії від 09.07.2010 року, стягнуто з ПАТ «Львівобленерго» на користь позивача 640 грн. (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

ПАТ «Львівобленерго» із вказаним рішенням не погодилося, вважає, що рішення суду не відповідає вимогам законності.

В апеляційній скарзі покликається на те, що висновки суду про продовження правовідносин з надання послуги зі створення технічної можливості здійснення передачі електричної енергії на об'єкт останньої є хибними, судом застосовано законодавство, яке не може регулювати спірні правовідносини, а також, що судом безпідставно не було застосовано норму закону про позовну давність.

Заслухавши суддю-доповідача,представників сторін ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

09.07.2010 року між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «Львівобленерго» було укладено договір № 213-750, за яким ПАТ «Львівобленерго» зобов'язалось за кошти позивача надати послуги зі створення технічної можливості здійснення передачі до межі балансової належності електроустановок замовника відповідної потужності електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням її якості та надійності та у відповідності до технічних умов (п.1.1 умов договору)/а.с.7/. Приєднання електроустановок Позивача було здійснено на договірних засадах в межах існуючої редакції Закону України «Про електроенергетику» та норм цивільного законодавства щодо надання послуг.

На час існування спірних правовідносин ст.18 ЗУ «Про електроенергетику» включала в себе ч.3, відповідно до якої: «У разі, якщо для створення можливості електропостачання необхідно здійснити будівництво (реконструкцію) мереж (об»єктів), які повинні бути невід»ємною частиною вже існуючих мереж (об»єктів), будівництво може провадитися згідно з технічними умовами, виданими підприємствами електроенергетики, за рахунок або силами замовників (власників) та користувачів зазначених об»єктів з подальшою передачею їх на баланс підприємств електроенергетики і відшкодуванням витрат на їх будівництво у розмірі та у порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України». Аналогічні норми містились у відповідних частинах ст.ст. 24 та 25 ЗУ «Про електроенергетику».

Розмір та порядок відшкодування зазначених вище витрат Кабінетом Міністрів України так і не були встановлені. А в подальшому, Законом України від 22.12.2011р. № 422-УІ, ч.3ст.18, третє речення ч.6ст.24 та абзац 7 ч.1 ст.25 взагалі були виключені із ЗУ «Про електроенергетику». Правил приєднання електроустановок в період спірних правовідносин не було взагалі. Нові Правила приєднання та Порядок фінансування послуг з приєднання електроустановок до електричних мереж були затверджені Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики відповідно 17.01.2013р. та 21.11.2013р.

На підставі рахунку-фактури від 19.10.2010 року №216/3/10/2010, ОСОБА_8 оплатила послуги ПАТ «Львівобленерго» в розмірі 65298,00 грн., що стверджується квитанцією №21077 від 25.10.2010 року /а.с.9/.

На реалізацію укладеного договору № 213-750 про приєднання до електричних мереж, 25.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №П-П-001/25/08/10 щодо виконання проектної документації по електропостачанню будмайданчика її житлового будинку та договір №763 від 06.09.2010 року щодо виконання електромонтажних робіт згідно розробленого проекту, вартість виконання яких в розмірі 3819, 82 грн. та 8168,4 грн., було оплачено позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.13,16/.

Колегія суддів встановила, що позивач, починаючи з 2014 року зверталась до ПАТ «Львівобленерго» з проханням вирішити питання щодо повернення сплачених коштів за договором № 213-750 про надання послуг із створення технічної можливості здійснення передачі електричної енергії, шляхом будівництва мереж електропостачання, однак листом ПАТ «Львівобленерго» їй було відмовлено /а.с.22-24/.

З листа ПАТ «Львівобленерго» від 12.12.2016 року № 131-7541 судом встановлено, що до електромережі ПАТ «Львівобленерго» в кварталі «На схилі» приєднано 5 споживачів: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Задовольняючи позов суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що вказане судове рішення не в повній мірі відповідає вищенаведеним вимогам виходячи із наступного.

Згідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - частина перша статті 261 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Львівобленерго» виникли на підставі договору про надання послуг із створення технічної можливості здійснення передач електричної енергії № 213-750 від 09.07.2010 року.

Відповідно до п. 6.1. цей Договір набирає чинності із моменту його підписання і діє до повного виконання .

Про повне виконання сторонами умов вищезгаданого договору можна зробити висновок із акту допуску до підключення до електричної мережі електроустановки від 11.02.2011 року, який був підписаний без заперечень замовником ОСОБА_3 /а.с.58-59/.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється перевірка законності і обгрунтованості рішення суду першої інстанції, тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Як встановлено матеріалами справи, що 21.02.2017 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.( а.с.49-52), яку він підтримав у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання зобов'язання за договором від 09.07.2010 року за № 213-750,сплив 09.07.2013р., тому саме із цього терміну слід рахувати трирічний період у часі, впродовж якого позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Звернення до ПАТ «Львіобленерго» із заявами про здійснення відшкодування витрачених коштів не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки вичерпний перелік таких обставин міститься у ст. 264 ЦК України, окрім того з такими позивачка почала звертатись лише з 2014 році, це підтверджено матеріалами справи та представником позивачки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що передбачені ст.ст. 252,255 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Встановлено, що позивач є стороною договору від 09.07.2010 року, обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору, в тому числі, в частині не відшкодування відповідачем грошових коштів, передбачених договором.

Відтак, саме із зазначеного строку розпочався перебіг позовної давності, оскільки з цього моменту в ОСОБА_3 виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позовну заяву ОСОБА_3 подала до суду лише 16 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В той же час, при вирішенні справи по суті, суд першої інстанції не вказав на жодну із обставин, які послугували підставою для поновлення строку позовної давності.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому приходить до висновку про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року та ухвалення нового судового рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Львівобленерго» про стягнення коштів, сплачених за приєднання електроустановок відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до вимог ст..141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ«Львівобленерго» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 718 гривень 28 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, оскільки висновки суду про відсутність підстав для застосування позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Львівобленерго» - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Львівобленерго» про стягнення коштів, сплачених за приєднання електроустановок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ«Львівобленерго» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 718 гривень 28 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 березня 2018 року.

Головуючий

Судді