Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 758/3590/16-ц

провадження № 61-4772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2016 року в складі судді Зарицької Ю. Л. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в складі суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2005 року, у період якого 6 лютого 2006 року в них народилася донька ОСОБА_5 Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про ухилення від виховання дитини. ОСОБА_2 вважає, що поведінка відповідача та свідоме невиконання ним своїх батьківських обов'язків є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки. Позивач також не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а тому зобов'язаний сплачувати аліменти.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 000 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 2 червня 2016 року і до повноліття дитини. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач перебуває у розшуку як безвісно відсутній і його місце перебування невідоме з 4 вересня 2014 року, тому відсутні правові підстави вважати, що він свідомо ухиляється від виховання дитини. ОСОБА_3, як батько неповнолітньої ОСОБА_5, зобов'язаний її матеріально утримувати, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, які присуджуються з дня ухвалення рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наявність винної поведінки відповідача, а саме свідоме нехтування ним своїми обов'язками, а також те, що він не бере участі у вихованні дитини без поважних причин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відповідач не надає матеріальної допомоги, тому з останнього за рішенням суду підлягають стягненню кошти на утримання дитини (аліменти) на користь позивача.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини, а тому він має бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 Судом стягнуто аліменти від дня ухвалення рішення, проте нормами матеріального права визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також заявник не погоджується з розміром стягнутих аліментів.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача та третьої особи не надходив.

1 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2005 року, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року.

Відповідно до довідки, виданої Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 28 листопада 2014 року, ОСОБА_3 перебуває у розшуку як безвісно відсутній, місце перебування останнього невідоме з 4 вересня 2014 року.

Малолітня ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 у м. Києві разом з матір'ю ОСОБА_2

Актом спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 277 від 26 січня 2016 року встановлено, що санітарний стан квартири АДРЕСА_1 у м. Києві задовільний, позивачем створено належні умови для проживання та виховання дитини, мати добросовісно виконує свої обов'язки, батько з сім'єю не проживає.

Відповідно до акта служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 січня 2016 року в указаній вище квартирі за місцем проживання позивача з неповнолітньою донькою створені всі належні умови для розвитку дитини, стосунки, традиції в сім'ї теплі та доброзичливі.

За змістом висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 лютого 2016 року остання вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо вихання дитини.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

Доводи позивача про те, що судами безпідставно не взято до уваги висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Судами попередніх інстанцій зазначеному висновку надано належну оцінку, у сукупності з іншими доказами по справі.

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт несплати відповідачем на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки сплата аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

За відсутності доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суди дійшли вірного висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5

За частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суди дійшли вірного висновку про розмір аліментів, які підлягають до стягнення, врахувавши обставини справи та докази, що містяться у справі, однак невірно визначили початок перебігу строку стягнення аліментів.

Отже, суди дійшли помилкового висновку, що аліменти присуджуються з дня ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом 16 березня 2016 року.

Отже, аліменти повинні бути стягнуті від дня пред'явлення позову, а не від дня ухвалення рішення, що підлягає виправленню касаційним судом.

Доводи касаційної скарги, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини, а тому він має бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, оскільки зібраними по справі доказами підтверджено, що ОСОБА_3 перебуває у розшуку як безвісно відсутній, місце перебування останнього невідоме з 4 вересня 2014 року, тому відсутні підстави вважати, що наявна вина останнього в ухиленні від виховання доньки.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення в указаній частині відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу в цій частині - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не спростовують.

Оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон, судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до положень статті 412 ЦПК України необхідно змінити в указаній частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 березня 2016 року.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик