РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10271/17

пр. № 2/759/1629/18

09 серпня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Медвідчук В.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2017 року позивачка звернулась до Святошинського районного суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 10000 грн. з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, з моменту пред'явлення позову.

В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 28.01.1989 року вона уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох повнолітніх синів. На даний час шлюб між ними розірваний, діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні, вона є непрацездатною, отримує пенсію 1400 грн., що є недостатнім для задоволення матеріальних потреб, тому потребує матеріальної допомоги, на підставі ст. 75 СК України просила позовні вимоги задовольнити.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, вказувала, що після народження другого сина в 1992 р. вона вже не працювала, займалася хатньою роботою, вихованням дітей та облаштуванням побуту для чоловіка. Відповідач працюючи отримував достатній дохід для утримання родини, проводив весь вільний час на роботі, має науковий ступень кандидата технічних наук, є засновником підприємства та його щомісячний дохід складає приблизно 2000 доларів США, вказувала, що до звернення з даним позовом до суду відповідач в добровільному порядку надавав їй щомісячно 1500 грн. для оплати квартирної плати шляхом перерахування на її картковий рахунок, однак після звернення з позовом до суду перерахування коштів припинив. Також зазначала, що є особою пенсійного віку, отримує пенсію в мінімальному розмірі, однак за станом здоров'я має ряд захворювань лікування яких вимагає значних матеріальних витрат, яких вона немає.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути дану справу в його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказував суду на те, що як встановлено рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.01.2016 р. станом на 2015 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майже десять років не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету. На даний час відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі, є особою також пенсійного віку та не має доходів на які вказує позивач. Наголошував що посилання позивача на те, що з нею проживають діти також не заслуговують на увагу, оскільки дійсно з нею проживає старший син 1990 р.н. який є працездатним і доказів щодо його хвороби суду не надано, молодший син з позивачем не проживає.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка ОСОБА_4 вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1989, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2016 розірвано (а.с. 3).

У вказаному шлюбі у сторін є двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 7).

Відповідно до довідки ЦПМСД №2 від 28.12.2015 р. ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у дільничного терапевта ( а.с. 4).

Відповідно до довідки №42 від 11.01.2016 р. ОСОБА_1 зареєстрована разом з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 8).

Відповідно до довідки від 28.12.2015 р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком ( а.с. 9). Дійсно як вбачається з виписок по картковим рахункам позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачем здійснювалось поповнення карткового рахунку позивача. ( а.с. 59-65).

Також позивачем на підтвердження заявлених вимог надано ряд медичних довідок з яких вбачається що позивач проходила курси лікування і в 2003 р., 2007 р., 2012 р., 2016 р. ( а.с.67-70), однак слід звернути увагу на те, що в виписці №6310 від 19.05.2016 р. зазначено що позивач працює в ТДВ « Агенство Союздрук» на посаді кіоскера ( ас. 70).

Також як вбачається з матеріалів справи, відповідач 21 травня 2016 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_6

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_4 вказував а те, що є сином позивача та відповідача, дійсно зареєстрований з матір'ю, однак проживає тривалий час окремо, вказував на те, що навчання в медичному університеті в м.Вінниця і кошти на його навчання були сплачені батьком, зазначав, що з матір'ю проживає його брат, з яким він не спілкується, зазначав що про хвороби брата які унеможливлюють його працевлаштування йому не відомо.

За правилами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Судом було встановлено, що позивач досягла пенсійного віку до розірвання шлюбу, однак в судовому засіданні жодним чином не доведено, що позивач хворіє на хвороби, які потребують постійного лікування, не має іншого доходу окрім пенсії, а також викладені в рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 січня 2016 р. обставини які свідчать про те що сторонами припинено ведення спільного господарства та бюджету за десять років до розірвання шлюбу, а також те, що в судовому засіданні жодним чином не встановлено, що відповідач має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, суд приходить до висновку про необхідність в відмові в задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 200, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Святошинський районний суд м.Києа протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя П'ятничук І.В.