ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 385/230/18

провадження № 22-ц/781/929/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Кіселика С.А.

з участю секретаря: Федоренко Т.О.

Учасники справи: позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; відповідач - ОСОБА_1.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року, у складі головуючого судді - Панасюка І.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до заяви № б/н від 17.04.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.01.2018 року має заборгованість - 12871,88 грн., яка складається з наступного: 1207,48 грн. - тіло кредиту; 5561,98 грн. - відсотки за користування кредитом; 5013,28 грн. - пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) та 589,14 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання, заборгованість за договором не погашена, а тому з неї необхідно стягнути кредитну заборгованість в судовому порядку.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 17.04.2012 року у розмірі 7358,60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1007,30 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що судом першої інтенції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Не погоджується зі стягненням з неї заборгованості за кредитним договором та не погоджується з фінансовими операціями по картковому рахунку.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу у порядку та в строк передбачений ст. 360 ЦПК України.

У судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючі позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції не погодився з позовними вимогами лише в частині стягнення нарахованої пені у розмірі 5013,28 грн. та штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви № б/н від 17.04.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9).

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач підтверджує і не заперечує факту отримання кредитного ліміту у розмірі 3300,00 грн.

ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-8).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.01.2018 року має заборгованість - 12871,88 грн., яка складається з наступного:1207,48 грн. - тіло кредиту; 5561,98 грн. - відсотки за користування кредитом; 5013,28 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 589,14 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме: 1207,48 грн. - тіло кредиту, 5561,98 грн. - нарахованих відсотків, за користування кредитом, 589,14 грн. - штрафу (процентна складова) підлягають задоволенню.

Висновок суду про відмову в стягненні 5013,28 грн. - нарахованої пені, 500.00 грн. - штрафу (фіксована частина) є обґрунтованим, оскільки позивачем встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної пені та комісії за управління кредитом, не було зазначено, які саме відповідачу надавалися послуги.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф в частині пені фіксованої та процентної складової є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Доводи відповідача про відсутність у неї заборгованості за кредитним договором та стягнення з банку на її користь моральної шкоди є недоведеними.

Відповідач посилається на те, що у неї відсутні будь - які депозити, а хто знімав з кредитної картки кошти їй не відомо, оскільки у неї лише одна карта для виплати пенсії.

Але, доказів, які б спростували б відомості, що містяться в розрахунку по картці рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01.04.2012 року по 19.03.2017 року , а саме отримання готівки, як в банкоматах так і у відділенні банку, перекази коштів, розрахунок картою у магазинах, поповнення готівкою рахунку через відділення банку, відповідачкою не надано.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

08.08.2018 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді:

С.А. Кіселик

С.М. Єгорова