Постанова
Іменем України

12 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 340/114/17
провадження № 61-27992св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:
позивач Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року у складі судді: Бучинського А. Б., та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення неправомірно отриманих сум пенсії.

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 грудня 2011 року призначено пенсію за віком як дружині загиблого військовослужбовця. На момент призначення пенсії вік відповідачки становив 51 рік, а трудовий стаж 33 роки 2 місяці. Крім цього, відповідач є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносився до осіб, призваних 14 липня 1986 року на військові збори Верховинським військовим комісаріатом та після зарахування в склад батальйону призначений на посаду водія 4-го відділення і направлений на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідач має статус дружини ліквідатора аварії на ЧАЕС, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 11 травня 2016 № 3128/03, абзац 5 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України №1058 на дружин померлих військовозобов`язаних учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які були призвані на спеціальні військові збори, не поширюється, оскільки такий вид військової служби як перебування військовозобов`язаних на військових зборах у переліку видів військової служби, передбаченому у статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутній. Тому розпорядженням від 25 липня 2016 року № 312801 визнано ОСОБА_1 такою, що не має права на пенсію за віком, так як остання не досягла віку 59 років 6 місяців.

Позивач вважав, що відповідач неправомірно отримала за період з 09 грудня 2011 року по 30 червня 2016 року пенсію в розмірі 77 015,55 грн. Оскільки добровільно повернути безпідставно отриману пенсію відповідач відмовляється, тому просив стягнути з відповідача на користь Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області неправомірно отримані пенсійні кошти в сумі 77 015,55 грн.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що Косівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин зловживання з боку відповідача, тоді як позивачем пенсія за віком відповідачу була виплачена добровільно, на законних підставах, а зміна тлумачення положень закону не є тією підставою, яка може слугувати для повернення добровільно виплачених сум пенсії за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача.

У червні 2017 року позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив оскаржені рішення скасувати та постановити рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що абзац 5 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на дружин померлих військовозобов`язаних учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які були призвані на військові збори, не поширюється. Висновки судів про відмову в задоволенні позову є помилковими та не відповідають вимогам статей 22, 1166, 1212, 1215 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року відповідач надіслала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила в задоволені касаційної скарги відмовити та оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 02 червня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суди встановили, що після смерті чоловіка відповідач набула право на пільги та компенсації, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Протоколом від 16 грудня 2011 № 10333 на підставі заяви ОСОБА_1 від 05 грудня 2011 року їй призначено пенсію за віком відповідно до статті 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), як дружині загиблого військовослужбовця на пільгових умовах у формі компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Розпорядженням від 25 липня 2016 року № 112801 ОСОБА_1 припинено виплату призначеної пенсії у зв`язку із відсутністю права на пенсію та зазначено про здійснення перерахунку пенсії з моменту її призначення з 09 грудня 2011 року.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2017 року, визнано протиправними дії Косівського об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо припинення виплати пенсії по віку та відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та зобов`язано Косівське об`єднане управління ПФУ Івано-Франківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), починаючи з 01 грудня 2015 року, з урахуванням проведених виплат.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При вирішенні спору у справі суди не встановили, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки, а тому правильно відмовили в задоволенні позовних вимог.

Аналіз положень статей 11, 22 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для відшкодування шкоди, суди правильно відмовили в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель