Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 200/14081/13-ц

провадження № 61-16176ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчий комітет Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Бабушкінської міської у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Женеску Е. В., від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 08 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Бабушкінської міської у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_1, та ведуть спільне господарство. Вищевказана квартира належить місцевій раді. Основним квартиронаймачем є ОСОБА_9 Відповідачі ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_7, прізвище під час шлюбу ОСОБА_6) та її дочка ОСОБА_10, 2004 року народження, у вказаній квартирі фактично не проживають без поважних причин, їх речі в квартирі відсутні, дитина з моменту народження проживає у свого батька - ОСОБА_6 Квартирну плату та комунальні послуги за себе та за дитину ОСОБА_5 не сплачує, не надає йому та членам його сім'ї документи, необхідні для отримання субсидії. Позивач також зазначив, що реєстрація ОСОБА_5 своєї дитини за вищевказаною адресою порушує його права та інших осіб, які проживають з ним у вказаній квартирі, позбавляє їх законодавчо встановленої частини житлової площі, на яку вони мають право. Крім того, стає неможливим контроль з боку державних служб за умовами утримання дитини та умовами витрачання на дитину державних коштів, які надаються як допомога при народженні.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування та проживання у квартирі АДРЕСА_1. Визнати дії ОСОБА_5 щодо реєстрації у спірній квартирі своєї дочки такими, що є зловживанням правом та протирічать моральним засадам суспільства. Зобов'язати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення із списків реєстрації (провести виписку) ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 та зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2. Зобов'язати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення із списків реєстрації (провести виписку) ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 та зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_7, прізвище під час шлюбу ОСОБА_10) та ОСОБА_10 такими, що втратили право на користування та проживання у квартирі АДРЕСА_1. Визнано дії ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_7, прізвище під час шлюбу ОСОБА_10) по реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 своєї дочки ОСОБА_10, такими, що є зловживанням правом та протирічать моральним засадам суспільства. Зобов'язано Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення зі списків реєстрації (провести виписку) ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 та зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення зі списків реєстрації (провести виписку) ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_7, прізвище під час шлюбу ОСОБА_10) з квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області зареєструвати ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2015 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року скасовано, а справу призначено справу до судового розгляду у загальному порядку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_10 такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Встановлено, що ОСОБА_5 вчиняла дії, спрямовані на фактичне користування та проживання у спірній квартирі, однак вимушено у ній не проживає, оскільки ОСОБА_4 створює перешкоди для вселення та користування спірною квартирою.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не врахували, що спірна квартира є його єдиним житлом, не з'ясовано обставин, за яких відповідач не проживала у спірній квартирі з 2006 року.

04 квітня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

11 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 згідно рішення виконкому Красногвардійської районного ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 12 травня 1978 року № 626 була надана ОСОБА_11 разом з членами родини: ОСОБА_12 - чоловік, ОСОБА_13 - донька, ОСОБА_9 - донька, про що видано ордер на вселення № НОМЕР_1 від 09 червня 1978 року. Квартира належить місцевій раді.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Встановлено, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_4 - син ОСОБА_13, його дружина - ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року у справі № 2-263/11 задоволено позов ОСОБА_6, змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 з укладенням окремого договору найму з ОСОБА_6 шляхом виділення житла у користування ОСОБА_6 і її малолітній дочці ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, у виді однієї ізольованої жилої кімнати площею 11,4 кв. м з лоджією, залишивши у користуванні ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 дві ізольовані жилі кімнати площею 17,3 кв. м і 10,4 кв. м та в їх загальному (спільному) користуванні - підсобні приміщення коридору, ванни, туалету, кухні і комори. ОСОБА_4 і ОСОБА_9 відмовлено у зустрічному позові до ОСОБА_6, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, які втратили право користування жилим приміщенням, визнання дій зловживанням правом, зобов'язання вчинити певні дії. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_6, 1987 року народження, на початку 1992 року була позбавлена батьківського піклування та над нею встановлена опіка за рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 149 від 14 лютого 1992 року з призначенням опікуном її баби - ОСОБА_11, через що ОСОБА_6, згідно статті 65 ЖК УРСР, залишалася і надалі проживати у спірній квартирі. ОСОБА_6 була влаштована на виховання до школи-інтернату для дітей-сиріт та у дитячий будинок для дітей-сиріт шкільного віку Самарського району м. Дніпропетровська з повним державним забезпеченням на час з січня 1998 року до серпня 2001 року. Зі вступом до ПТУ № 27 у зв'язку із навчанням проживала у гуртожитку до 30 червня 2003 року. Ці обставини згідно пунктів 2, 3 частини третьої статті 71 ЖК УРСР віднесені до випадків збереження жилого приміщення за ОСОБА_6, як за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача (понад шість місяців), на підставі чого суди першої й апеляційної інстанцій своїми рішеннями визнали за ОСОБА_6 право користування спірною квартирою з урахуванням частин четвертої, п'ятої статті 71 ЖК УРСР і статті 247 СК України та на вселення до цієї квартири на правах члена сім'ї наймача.

22 листопада 2006 року ОСОБА_6 була примусово вселена до спірної квартири у порядку виконання виконавчого листа № 2-2171 від 17 жовтня 2006 року, яким звернуте до виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2005 року. Проте, всі жилі кімнати у спірній квартирі були зайняті ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Суди встановили, що після примусового вселення до спірної квартири ОСОБА_6 були створені нестерпні умови проживання внаслідок застосованого до неї ОСОБА_4 насильства в сім'ї, через особисту неприязнь ОСОБА_9 і ОСОБА_7 відмовилися добровільно встановити з ОСОБА_6 порядок виділу їй жилої площі та спільного користування жилим приміщенням.

У заяві від 08 грудня 2014 року на ім'я директора КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 просила оформити окремий особистий рахунок на виділену їй на підставі рішення суду кімнату площею 11,4 кв. м у квартирі АДРЕСА_1, вказавши членом сім'ї доньку ОСОБА_10

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно положень статей 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що ухвалюючи оскаржене у справі судове рішення, суд першої інстанцій з дотриманням вимог статей 213, 214 ЦПК України, 2004 року, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та, встановивши, що відповідачі з поважних причин не проживають у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_4 створює перешкоди для вселення відповідачів та користування ними спірною квартирою, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд вірно врахував обставини, встановлені у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року у справі № 2-263/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, що у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, мають преюдиційне значення.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта