ун. № 759/6243/18
пр. № 2/759/4663/18
11 жовтня 2018 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді П'ятничук І. В.
за участю секретаря Медвідчук В. В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,-
Позивач у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 03 грудня 2017 року між ним та відповідачем був укладений усний договір, відповідно до якого позивач передає 5 300,00 доларів США, а відповідач зобов'язувалась за ці гроші придбати на території Польщі транспортний засіб "Мерседес Віто", протягом двох тижнів доставити його у місто Київ та передати позивачу.
Також позивач зазначає про те, що він, на виконання усних домовленостей, 03 та 07 грудня 2017 року передав відповідачу 2 000,00 доларів США, 2 000,00 Євро та 27 000,00 гривень, однак, відповідач не придбала і не передала позивачу транспортний засіб.
Позивач вказує, що діями відповідача йому завдана матеріальна шкода в сумі 143 803,03 грн, та просить стягнути таку шкоду з відповідача на свою користь.
У підготовче засідання з'явився представник позивача, який заявлені вимоги підтримав, вказав суду на докази щодо обґрунтування заявлених позовних вимог.
Відповідач про день, час та місце підготовчого судового засідання повідомлена належним чином, однак у підготовче засідання не з'явилась, відзив на позовну заяву не подала.
Під час підготовчого засідання по справі судом були виконані всі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме вивчені письмові матеріали справи, з'ясовані фактичні обставини справи, що підлягають з'ясуванню під час судового розгляду.
Згідно зі ст. 189, ст. 196-198, ст. 200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2018 року на 09 годину 15 хвилин у приміщенні суду, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.
У судове засідання з'явився позивач та представник позивача, які заявлені вимоги підтримали.
Позивач та представник позивача не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, доказом чого є повідомлення про вручення поштового відправлення.
Отже судом були вчинені усі допустимі заходи з належного повідомлення відповідача за підтвердженою адресою її проживання про дату, час і місце судового засідання, у зв'язку з чим суд визнає неявку останньої без поважних причин та, керуючись ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, та заслухавши пояснення позивача, представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
В позові позивач зазначає, що він, на виконання усних домовленостей з відповідачем передав останній кошти у загальній сумі еквівалентній п'яти тисячам триста доларам США, а саме: 03 та 07 грудня 2017 року передав 2 000,00 доларів США, 2 000,00 Євро та 27 000,00 гривень. Однак відповідач, всупереч досягнутих сторонами домовленостей, не придбала за ці кошти транспортний засіб і не передала його позивачу.
Відповідно до відомостей вказаних в постанові про закриття кримінального провадження від 21 лютого 2018 року (а. с. 5), позивач 11.12.2017 року звернувся до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві із заявою в якій зазначав про те, що відповідач шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в розмірі 2 000,00 доларів США, 2 000,00 Євро та 27 000,00 гривень.
Також в постанові вказано, що ОСОБА_3 пояснила працівника поліції, що вона займається купівлею та ввезенням вживаних автомобілів з Польщі, нею отримані від позивача грошові кошти у сумі 2 000,00 доларів США, 2 000,00 Євро та 27 000,00 гривень, за які вона 22.12.2017 у Польщі придбала для позивача автомобіль марки "Мерседес Віто", але з оформленням документів про право власності на автомобіль виникли труднощі і він не був доставлений позивачу.
В поясненнях відповідача від 17.01.2018 (а.с. 3) наданих до Святошинського УП ГУ НП в м. Києві під час кримінального провадження, яке розпочато за заявою позивача, наведені аналогічні відомості. Зокрема, відповідач зазначила, що вона отримала грошові кошти для купівлі автомобіля марки "Мерседес Віто" у загальній сумі еквівалентній п'яти тисячам триста доларам США. Крім того, відповідач вказала, що вона зобов'язується доставити автомобіль в строк до 23.01.2018 на територію України в місто Ковель.
В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач своє зобов'язання з передачі транспортного засобу не виконала, а грошові кошти не повернула.
Частиною 1- 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приймає як письмові докази постанову про закриття кримінального провадження від 21.02.2018 та пояснення відповідача від 17.01.2018 надані до Святошинського УП ГУ НП в місті Києві.
Суд, з урахуванням відсутності з боку відповідача дій щодо подання доказів, які спростовують значення відомостей позовної заяви і доданих до неї документів, вважає встановленим той факт, що відповідач отримала від позивача 2 000,00 доларів США, 2 000,00 Євро та 27 000,00 гривень, за які зобов'язана була придбати на території Польщі транспортний засіб "Мерседес Віто", доставити його у місто Київ та передати позивачу.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до статті 6, статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першої статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний висновок наведений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс15 від 03.06.2015, яка схожа зі спірними відносинами і врахування яких при розгляді справи не суперечить вимогам чинного законодавства.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач з порушенням статті 208 Цивільного кодексу України, яка вимагає обов'язкової письмової форми правочину фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, уклали у усній формі правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу. Предметом такого правочину є транспортний засіб "Мерседес Віто", який мав бути придбаний відповідачем у Польщі, та переданий позивачу за ціною еквівалентній 5 300,00 доларам США.
Позивач 21.03.2018 направив на адресу відповідача лист з вимогою повернути до 01.04.2018 сплачені кошти у зв'язку з невиконанням зобов'язання з передачі транспортного засобу (а. с. 8 -9).
Відповідач лист -вимогу залишила без відповіді та задоволення.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач обрав спосіб захисту права передбачений законодавством.
Згідно з частиною 1, частиною 3 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Згідно із частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини 1-2 сттаті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Отже для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина боржника.
Протиправність поведінки відповідача полягає у не передані транспортного засобу у власність позивачу в обумовлений строк та в ухиленні від повернення позивачу сплаченого авансу.
Збитками, що підлягають відшкодуванню, є витрати, які позивач поніс внаслідок порушення зобов'язання відповідачем, а саме сплачені грошові кошти для купівлі транспортного засобу.
Причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і завданими ним збитками позивачу, полягає у тому, що саме внаслідок вказаної вище протиправної поведінки відповідача, позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні правочину - транспортного засобу, внаслідок чого йому завдано шкоду у вигляді витрачених коштів на купівлю автомобіля.
Всупереч статті 614 Цивільного кодексу України, відповідач не довела відсутність своєї вини в порушені зобов'язання.
В частині 1 статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Позивач розмір збитків визначив на день пред'явлення позову в гривнях шляхом складання разом всі сум коштів переданих відповідачу, з урахування грошового еквіваленту авансових сум у гривні за офіційним курсом НБУ, та визначив, що розмір шкоди складає 143 803,03 грн.
Перевіривши вказаний розрахунок, суд зазначає що він зроблений вірно.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях відповідача є доведеними усі чотири елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності, як відшкодування збитків.
Отже позовні вимоги про відшкодування збитків є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При подані позову позивач не оплатив судовий збір в розмірі 1438.03 грн.
Відповідно до пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.
З урахуванням викладеного з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1438.03 грн.
На підставі ст. 6, 11, 22, 177, 178, 202, 203, 208, 525, 526, 530, 533 610, 611, 612, 614, 623, 627, 638, 641, 655, 656 ЦК України, керуючись ст. 6, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 143 803 (сто сорок три тисячі вісімсот три) гривні 03 копійки.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 438,03 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.
Повний текст рішення складено 15 жовтня 2018 року.
Суддя І. В. П'ятничук