справа № 520/7766/18
провадження № 2/520/5159/18
14.11.2018 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Літвінової І.А.
за участю секретаря Молодова В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відсутності учасників справи цивільну справу № 520/7766/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельне товариство «Світоч» про розподіл спільного майна подружжя,
До Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та просить визнати квартиру № 86 у будинку за № 26-А по вул. Академіка Корольова у м. Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 68,89 м.кв., зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 334 від 15.04.1999 р. - обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на 1/2 частину квартири № 86 у будинку за № 26-А по вул. Академіка Корольова у м. Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 68,89 м.кв. та зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №334 від 15.04.1999 р.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони проживали разом, виховували доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство. У 1997 році сторони подружжя уклало договір з житлово - будівельним товариством про фінансування з власних коштів житлового будівництва. В подальшому ЖБТ зобов'язалось передати право власності відповідачу ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру. Вказана квартира придбавалася для проживання та потреб родини ОСОБА_1. Платежі за користування послугами у квартирі подружжя здійснювало за спільні кошти. У 2018 році шлюб між сторонами було розірвано. Долю спільного майна яким позивач розпоряджалися з колишнім чоловіком не вирішено. У звязку із наявністю спору позивач просить розподілити майно у судовому порядку.
Ухвалою суду від 31.08.2018 року провадження за вказаною позовною заявою відкрито. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.08.2018 року, з метою забезпечення позову, на спірне майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 68,89 кв.м. № 86 в будинку за № 26 А, розташованому по вулиці Академіка Корольова в місті Одеса накладено арешт.
Відповідачу був визначений строк для подання відзиву, а третій особі - на подання пояснення на позов.
Утім, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від вказаних учасників справи до суду не надходило.
За приписами частини восьмої статті178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення розгляду цивільної справи № 520/7766/18 в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 19 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 4 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси. Актовий запис за № 370 (свідоцтвом про одруження: І-ЖД №016505 від 17.11.1995 р.).
08 серпня 1996 року у подружжя ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження: І-ЖД №099055 від 27.08.1996 p.).
10 квітня 1997 року сторони уклали договір № 86 з житлово-будівельним товариством «Світоч», за умовами якого ЖБТ «Світоч» здійснює будівництво десятиповерхового житлового будинку 101 в МКР «А-Б» жилрайоні Таірова, а члени ЖБТ за рахунок власних коштів здійснюють фінансування вказаного будівництва (п.1.1. Договору).
Згідно з п. 1.3. Договору ЖБТ зобов'язувалось передати право власності гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру № 86, загальною площею 68,89 м.кв., розташовану на 2 поверсі у будинку (будівельний номер 60 - Б житлового району ім. Таірова).
Вказаний договір був підписаний сторонами: ЖБТ «Світоч» в особі голови, ОСОБА_4 та громадянами, членами ЖБТ, ОСОБА_2 та ОСОБА_2. М.Г.
Однак, 15 квітня 1999 року було видане свідоцтво на право власності спірної квартири тільки на імя відповідача, що порушувало п. 1.3 договору № 86 від 10.04.1997 року. Свідоцтво зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» в кн. 33 к на стор. 131, що підтверджується довідкою КП «БТІ» ОМР від 21.08.2018 р. підставами видачі свідоцтва слугували технічний паспорт від 02.06.1998 року, довідка ЖБТ «Світоч» за № 57 від 25.03.1999, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2018 р. у цивільній справі № 331/8687/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 12.02.2018 року.
Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.
Право власності на спірну квартиру зареєстровано до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі КпШС УРСР).
Відповідно до ст.ст. 22, 23, 28 КпШС УРСР, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст.ст. 112, 118 ЦК Української РСР, що діяли на час набуття квартири у власність, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
У п. 6 пп. «б» постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» розяснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЖК УРСР поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду.
Після розірвання шлюбу між сторонами питання про поділ спірної квартири не вирішувався
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 654/5243/14, предметом доказування у якій були обставини, що вказували на приналежність цього майна виключно одному з подружжя чи віднесення майна до категорії спільної сумісної власності подружжя, зазначив, що спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17.
У відповідності до статті 60 Сімейного кодексу України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 68 СК України передбачено, що припинення шлюбу не припиняє право спільної власності на майно, надбане за час шлюбу.
У відповідності до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, за положеннями, встановленими частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Позивач зазначила, що між нею та відповідачем жодних домовленостей не було.
На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1Г до ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 68, 69, 70 СК України, суд
Позовни вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати квартиру № 86 у будинку за № 26-А по вулиці Академіка Корольова у місті Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 68,89 м.кв., зареєстровану за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 334 від 15.04.1999 р. - обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1; паспорт громадянина України: КЕ 3102709, виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області; адреса реєстрації: АДРЕСА_1) у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на одну другу частину квартири № 86 у будинку за № 26-А по вулиці Академіка Корольова у місті Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 68,89 м.кв., та зареєстрована за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2) на підставі свідоцтва про право власності № 334 від 15.04.1999 р.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Датою складання повного судового рішення є 14 листопада 2018 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя Літвінова І. А.