РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13037/17

Провадження № 2/643/1465/18

07.02.2018 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Арестової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Московський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешти, накладені за постановами Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому, та з іншого належного йому нерухомого майна.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби ХМУЮ знаходяться виконавчі листи про стягнення з нього аліментів на утримання його дітей, стягувачами за даними виконавчими листами є відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 Під час примусового виконання рішень суду державним виконавцем був зідйснений розрахунок заборгованості та нараховано суму заборгованості, яку він сплатив у повному обсязі, після чого звернувся до державного виконавця із заявою про скасування арештів. Між тим, у скасуванні арештів йому було відмовлено та роз'яснено, що відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для скасування арештів.

Позивач просить скасувати арешти, посилаючись на те, що підстави, визначені законом для звернення стягненя на майно боржника ( наявність заборгованості із сплати аліменетів понад три місяці) на даний час відсутні, то відсутні і підстави для збереження вжитих заходів забезпечення виконання рішення суду. При цьому, посилається на передбачене ст. 41 Конституції України та ст. ст. 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України право захисту своїх прав, а саме, право свободного розпорядження належним йому майном.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та надала пояснення відповідно до обставин, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, в зв'язку з чим, суд розглянув справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16.04.2013 р. Московським районним судом м.Харкова ухвалене рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27.07.2016 р. Московським районним судом м.Харкова ухвалене рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі виконавчих листів, виданих за даними рішеннями суду, Московським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ відкриті виконавчі провадження.

Відповідно до ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборговансоті із сплати аліментів понад три місяці.

Враховуючи, що боржник допустив несплату аліментів, і за виконавчими листами була наявна заборогованість більш ніж за три місяці, а саме, за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 за період з 16.06.2015 р. до 01.08.2017 р. у розмірі 25 910,89 грн., за виконавчим листом про стягнення аліментів на утритмання дочки ОСОБА_6 за період з 21.03.2016 р. до 20.09.2017 р. у розмірі 15 203,08 грн., державним виконавцем на виконання вищезазначених вимог закону були вжиті заходи щодо реального виконання рішення суду та винесені постанови про накладення арештів на майно боржника.

Постановою від 06.04.2015 р. накладений арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і постановою від 16.03.2017 р. накладений арешт на все нерухоме майна боржника.

Позивач посилається на обрунтування своїх вимог на полодження ст. 41 Конституції України та ст. ст. 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, якими гарантований захист прав власника, і просить звільнити майно з-під арешту.

Дійсно, відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, але використання власності не може завдавати шкоди правам інших громадян. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна соба має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Між тим, в судовому засіданні не встановлено, що саме відповідачами порушені права позивача, що відповідачи якимось чином незаконно перешкоджають позивачу у здійсненні ним своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України особа може бути обмежена у здійснені права власності у випадках і в порядку, встановленому законом.

Сам факт наявності заборгованості по сплаті аліментів тривалий період часу свідчить про те, що позивач як боржник не виконував рішення суду, чим порушував права стягнувача, а відповідно права дитини на своєчасне отримання аліментів та забезпечення належного рівня матеріального забезпечення та розвитку дитини, чим викливав необхідність вжиття таких заходів. І вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду були здійснені у відповідності до закону та в порядку, визначеному ЗУ "Про виконавче провадження"

Надані позивачем докази на підтвердження того, що заборгованість по аліментам станом на вересень 2017 р. відсутня, та те що позивач на даний час перебуває на війсковій службі куди направлені виконавчі листі для звернення стягнення на його доходи, не спростовують висновків суду про відсутність порушення прав позивача відповідачами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватися на припущеннях і суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініциативи, крім випадків, прередбачених законом,

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МК №071937, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживає за адресою: 61129, АДРЕСА_2.

Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія та номер не відомі, ідентифікаційний код НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серія та номер, ідентифікаційний код не відомі, проживає за адресою: 61129, АДРЕСА_3.

Суддя: Я.М. Горбунова