Справа № 361/1319/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/778/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 14.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря судового засідання Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 20 жовтня 2014 року відбулося затоплення належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. Згідно із актом комісії житлово-експлуатаційного підприємства від 20 жовтня 2014 року причиною затоплення стало недбале користування сантехнічним обладнанням у квартирі № 65 цього будинку. Зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано матеріальних збитків, розмір яких згідно звіту про оцінку майна ПП «Синергія» від 4 лютого 2017 року складає 29 111,00 грн. Вартість проведеної експертизи становила 2 500,00 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_2, як власник майна, ухиляється від добровільного відшкодування завданої шкоди, позивач просив стягнути з нього вищевказані суми, понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. та оплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в розмірі 29 111,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. та судові витрати (судовий збір та витрати повязані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача) в розмірі 1 060,00 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також просить стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 320,00 грн. та апеляційної скарги в розмірі 704,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2017 року відомості щодо його права власності на нерухоме майно або іншого речового права відсутні. Тобто, він не має ніякового відношення до квартири АДРЕСА_2, він у ній не проживав та не був зареєстрований, а тому не є особою, яка має відшкодовувати матеріальну шкоду позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. На думку позивача, апеляційна скарга має також бути залишена без розгляду з огляду на її подання з пропуском строку на апеляційне оскарження згідно норм нового ЦПК України. Відповідач належним чином повідомлявся про судові засідання, проте свідомо їх не відвідував. При відкриття апеляційного провадження не перевірено чи відповідає скарга відповідача вимогам статті 356 ЦПК України та статті 355 ЦПК України. Крім того, відповідач як на підставу скасування рішення посилається на норми ЦПК, які втратили чинність з 15 грудня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 підставі договору купівлі-продажу від 5 листопада 2008 року, укладеного з ТОВ «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій», належить квартира АДРЕСА_1.

20 жовтня 2014 року ДП «Житло Сервіс» складено комісійний акт, відповідно до якого в будинку № 17-в по вул. Грушевського в м. Бровари Київської області відбулося затоплення нижньої по стояку квартири № 61 вищою по стояку квартирою № 65. Під час затоплення у квартирі № 61 комісією виявлено замокання стелі, стін та підлоги. Причиною затоплення було недбале користування сантехнічним обладнанням, а саме лопнув кран.

Згідно із звітом про оцінку майна ПП «Синергія» від 4 лютого 2017 року сума збитку, нанесеного в результаті залиття холодною водою квартири АДРЕСА_1 склала - 29 111,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана позивачу залиттям квартири внаслідок винних дій відповідача, а тому він повинен нести відповідальність як особа, що не забезпечила справність сантехнічного обладнання, що нею використовується, та не вжила заходів з метою попередження нанесення шкоди іншим особам.

Однак із таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статті 11 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 11, 27, 31 ЦПК України 2004 року).

Предявляючи позов, ОСОБА_3 просив відшкодувати шкоду, завдану залиттям квартири, з вини відповідача, належної йому на праві власності.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Крім того, статтями 151, 177, 179 ЖК України та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов'язок власника квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області від 10 березня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_3, ніхто не зареєстрований.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 10 жовтня 2017 року, відомості щодо права власності відповідача на нерухоме майно або іншого речового права відсутні.

За даними інформації з вказаних вище реєстрів щодо обєкта нерухомого майна від 13 березня 2018 року, сформованої на запит апеляційного суду Київської обл., квартира АДРЕСА_2 належить на праві особистої власності ОСОБА_4. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 5 лютого 2016 року.

Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки не був власником або законним користувачем житлового приміщення, квартири АДРЕСА_2, з якої відбулося затоплення нижньої по стояку квартири № 61, а відтак не повинен відповідати за позовом ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Проте, на порушення вимог частини 4 статті 10 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, всупереч статті 33 ЦПК України не вирішив питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача власника майна, а тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції на стадії розгляду справи позбавлений права залучити до участі у справі сторону, зокрема співвідповідача, внаслідок чого ухвалює рішення на підставі заявлених позовних вимог у суді першої інстанції. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною заявою у передбачений законом спосіб до належного відповідача.

Посилання позивача на те, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження згідно норм нового ЦПК України не заслуговують на увагу як необґрунтовані.

Із матеріалів справи вбачається, що заочне рішення ухвалене в судовому засіданні 3 серпня 2017 року без присутності сторін, його копію відповідач отримав 13 жовтня 2017 року в приміщенні суду та 23 жовтня 2017 року звернувся із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 6 грудня 2017 року, яка також постановлена в судовому засіданні року без присутності сторін, заяву залишено без задоволення, копію ухвали ОСОБА_2 вручено поштою 23 грудня 2017 року, а з апеляційною скаргою він звернувся 29 грудня 2017 року.

Відповідно до Закону України № 2147-VII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, було внесено зміни до ЦПК України, пунктом 13 Перехідних положень якого передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частино 4 статті 231 ЦПК України визначено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зважаючи на це, посилання відзиву на апеляційну скаргу є власним тлумаченням позивачем норм процесуального права та обставин справи. При цьому будь-яких обґрунтованих доводів чи належних доказів по суті спору відзив не містить.

Також не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 щодо не відповідності апеляційної скарги вимогам статті 356 ЦПК України з огляду на те, що при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження було зясовано дотримання усіх вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги, які є необхідними.

Відповідно до Закону України № 2147-VII було внесено зміни до ЦПК України, зокрема статтею 355 передбачено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Проте, згідно із пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційної скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не може вважатися таким, що відповідає матеріалам справи, воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за розгляд заяви про перегляд заочного рішення в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 1 024,00 грн.

Керуючись статтями 367 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 024,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

ОСОБА_6