Справа № 453/919/18
№ провадження 2/453/453/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 листопада 2018 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2,

та її представника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 31.07.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1») та господарськими спорудами сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), погребом (позначений у технічному паспорті літерою П), розташований у с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Лісова, буд. 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті бабці ОСОБА_7, яка померла 14.07.2015 року. Судові витрати у справі позивач залишає за собою.

Ухвалою судді від 21.08.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Позов обґрунтовано тим, що бабця позивача за життя володіла вказаним вище домоволодінням, котре було збудоване за час шлюбу з дідом позивача, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах ще у 1940 році із добудовою господарських приміщень у 1970 році і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Спадкодавець за життя склала заповіт на користь позивача з умовою, у звязку з чим, спадкування після спадкодавця ОСОБА_7 повинно відбуватись за заповітом. Інші спадкоємці після смерті спадкодавця ОСОБА_7, які б могли претендувати на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту, - тітки та дядько позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у встановленому порядку не прийняли спадщини, відмовились від такої. Інших спадкоємців, які б претендували на обовязкову частку у спадковому майні і таких, які б прийняли спадщину, у встановленому порядку, немає. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті бабці, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач та її уповноважена представник адвокат ОСОБА_3 у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не зявилися, однак кожен подали клопотання про проведення такого, як і розгляду справи у цілому, без їх участі. Одночасно відповідачі визнали позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у підготовчому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7, після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за заповітом, померла 14.07.2015 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 396595, виданого 15.07.2015 року Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області.

Вказаний день смерті ОСОБА_7, у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після неї.

За життя, а саме 29.10.1993 року, спадкодавець ОСОБА_7 у Коростівській сільській раді Сколівського району Львівської області склала заповіт, котрим належні їй права та обовязки, у тому числі і з приводу нерухомого майна, заповіла своїй внучці, тобто позивачу. Заповіт складено з умовою, а саме йдеться про те, що у випадку смерті позивача раніше дати відкриття спадщини, спірне домоволодіння ОСОБА_7 заповіла своєму племіннику ОСОБА_8.

Зазначений заповіт ОСОБА_7 до дня її смерті не змінювався та не скасовувався, є чинним та занесений до Спадкового реєстру.

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Враховуючи наявність складеного спадкодавцем ОСОБА_7 заповіту, який до дня її смерті не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом. Крім того, передбачена у заповіті умова не може бути втілена, так як позивач станом на дату відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 була жива, а, навпаки, племінник спадкодавця помер раніше, а саме 17.10.2003 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 324818, виданого 18.10.2013 року Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_7, оскільки постіно проживала разом із нею на час відкриття спадщини, без реєстрації, здійснювала за спадкодавцем догляд. Позивач також у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини.

Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини.

Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Лісова, буд. 3, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу.

Так судом встановлено, що вказаний будинок з верандою збудований у 1940 році. Загальна площа такого будинку становить 62,9 кв. м., з яких житлова площа 39,9 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1, а веранда літерою «а1». У 1970 році у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди сарай (позначений у технічному паспорті літерою Б) та погріб (позначений у технічному паспорті літерою П). Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 11.06.2018 року ФОП ОСОБА_9 на замовлення позивача. Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_7, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець ОСОБА_7своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

У матеріалах справи наявні належно засвідчені витяги з погосподарського обліку, починаючи з 1960 років, з котрого вбачається, що категорія двору «робітничий», а головою двору був спершу ОСОБА_10 (дід позивача), а після його смерті у 1994 році спадкодавець ОСОБА_7 (бабця позивача).

Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також нформації органу місцевого самоврядування на підставі погосподарського обліку та довідки про забудову. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення.

Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_7. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду.

Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця ОСОБА_7, оскільки інші спадкоємці після її смерті, які б у встановленому порядку претендували на обовязкову часту і прийняли спадщину, - відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, від спадщини відмовились у встановленому порядку, про що у матеріалах справи містяться відповідні належно засвідчені копії заяв про відмову від спадщини.

На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1») та господарськими спорудами сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), погребом (позначений у технічному паспорті літерою П), розташований у с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Лісова, буд. 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті бабці ОСОБА_7, яка померла 14.07.2015 року. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 200, 206, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а1») та господарськими спорудами сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), погребом (позначений у технічному паспорті літерою П), розташований у с. Коростів Сколівського району Львівської області по вул. Лісова, буд. 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті бабці ОСОБА_7, яка померла 14.07.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: 82600, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82630, Львівська область, Сколівський район, с. Коростів, вул. Лісна, буд. 3; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстроване місце проживання: 82630, Львівська область, Сколівський район, с. Коростів, вул. Гірська, буд. 20; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; зареєстроване місце проживання: 82630, Львівська область, Сколівський район, с. Коростів, вул. Гірська, буд. 18; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення складене 13 листопада 2018 року.