Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-3630/12 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №2/3630/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Житомирська міська рада, про виділ в натурі приміщень та господарських будівель житлового будинку та встановлення порядку користування земельними ділянками,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, яке ухвалено 02 листопада 2017 року суддею Зосименком О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 25 червня 2015 року (а.с.134-135 т.2, а.с. 154-160 т.5), просив поділити та виділити йому в натурі наступні приміщення та господарські будівлі житлового будинку по АДРЕСА_1: 2-1 - коридор, площею 3,1 кв.м; 2-2 - кухню, площею 10,5 кв.м; 2-3 - кімнату, площею-9,7 кв.м.; 2-4 - кімнату, площею 13,8 кв.м; 2-5-санвузол, площею 2,9 кв.м.; сарай «В», що становить 30/100 частин житлового будинку; виділити йому в користування частину присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (загальна площа 0,1000 га), яка може бути передана у власність, відповідно до його частки в праві власності на будинок, в розмірі 0,0257 га = № 6(0,0150 га) + № 7 (0,0008 га) + № 8 (0,0053 га) + № 11 (0,0032 га) + №12 (0,0014 ), з яких: № 11- 0,0032 га із 0,0065 га у спільному користуванні з ОСОБА_2 та №12_- 0,0014 га із 0,0040 га у спільному користуванні з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та правонаступником ОСОБА_8; виділити в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 (загальна площа 0,1000 га), яка може бути передана за договором оренди згідно рішення Житомирської міської ради № 177 від 14.07.2011 року в розмірі 0,0290 га = № 16 (0,0280 га) + №17 (0,0010 га), з яких: № 17 (0,0010 га) із 0,0020 га у спільному користуванні з ОСОБА_3 та правонаступником ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті своїх батьків він та його рідний брат - ОСОБА_2 отримали у спадщину кожен по 29/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Співвласником інших 42/100 частини будинку була ОСОБА_9, після смерті якої судом залучені її правонаступники - ОСОБА_3 та ОСОБА_8

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_2 у 2010 році побудовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому порядку та якому присвоєно адресу - АДРЕСА_1.

Відповідно до п.7 рішення Житомирської міської ради № 177 від 14.07.2011 року, за будинковолодінням АДРЕСА_1, на підставі документів із землеустрою КП «Житомирський міський центр земельних відносин», визначено межі земельної ділянки площею 0,2000 га, з яких : загальна площа земельної ділянки, яка може бути передана у власність співвласникам будинковолодіння для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становить 0,1000 га; загальна площа земельної ділянки, яка може бути передана в оренду співвласникам будинковолодіння для вказаних потреб становить 0,1000 га. Співвласникам будинку рекомендовано визначити порядок користування земельною ділянкою. Цим же рішенням міської ради відповідачу ОСОБА_2 передано у власність 0,0361 га з присадибної земельної ділянки 0,1000 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони не досягли згоди щодо поділу будинку та користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

Посилаючись на зазначені обставини просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач - ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовну заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги, крім обставин, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, послався на помилковість висновку суду про те, що виділ в натурі його частини будинку неможливий у зв'язку з наявністю самовільних прибудов. Вважає, що такий висновок суду суперечить наявним у справі доказам.

Так, згідно висновку будівельно-технічної експертизи №19/06-14 від 19 червня 2014 року, йому може бути виділено в натурі майно з незначним відхиленням від його частки у спільній власності 30/100 замість 29/100 (а.с. 5-27 т.2). При цьому самовільні прибудови експертом не враховувались. Судом не взято до уваги ті обставини, що ОСОБА_9 та він спільно з братом ОСОБА_2 узаконювали добудови та згідно довідки БТІ від 27 липня 2012 року, фактичне користування позивачем приміщеннями та будівлями будинку відповідає його частці у спільній власності, рішенням виконкому погоджено виділ частки будинку в натурі. Також, вказав, що судом безпідставно не розглянутий спір щодо порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку експерта.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги. Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_13, відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що співвласниками будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яким, відповідно до правовстановлюючих документів, належить у цьому будинку по 29/100 частин кожному. Інші 49/100 частин будинку належало на час звернення позивача до суду відповідачу ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, у зв'язку з чим судом до участі у справі залучено її правонаступників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.236 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (а.с.66 т.5). Після його смерті судом (а.с. 82, 93-94 т.5) до участі у справі залучено його правонаступників: ОСОБА_5 (спадкоємець за заповітом на будинок та земельну ділянку у с. Глибочок Житомирського району і області) та ОСОБА_4 (дочка - спадкоємець за законом). Всі залучені судом правонаступники прийняли спадщину, подавши про це відповідну заяву до нотаріальної контори.

Згідно матеріалів інвентарної справи, спірний будинок зазнавав переобладнань та реконструкцій, як попередніми власниками, так і сторонами по справі.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №149/06-14 від 19 червня 2014 року, до складу житлового будинку по АДРЕСА_1 входять самовільною прибудовані приміщення 2-6 площею 6,2 кв.м та 3-5 площею 8,3 кв.м (а.с. 5-27 т.2).

За змістом положень статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо порядку проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007 року (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки до складу спірного будинку входять самочинно збудовані об'єкти, а тому він не може бути предметом поділу (виділу).

Посилання ОСОБА_1 на висновок будівельно-технічної експертизи №19/06-14 від 19 червня 2014 року, відповідно до якого йому може бути виділено в натурі майно з незначним відхиленням від його частки у спільній власності 30/100 замість 29/100 без урахування самочинних прибудов, фактичне користування приміщеннями та будівлями будинку, що відповідає його частці у спільній власності, погодження виділу частки будинку в натурі виконкомом, на правильність ухваленого рішення не впливають.

Належних доказів на підтвердження прийняття в експлуатацію самовільних прибудов позивач не надав, а тому його доводи у цій частині суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Щодо відмови у задоволенні позову про виділення в користування позивачу частини присадибної земельної ділянки, яка може бути передана у власність та частини земельної ділянки, яка може бути передана за договором оренди, слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.11.2007 року укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, згідно якої ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,868 га, ОСОБА_2 - 0,1070 га, спільний двір 0,0142 га за доданим до угоди планом (а.с. 143-144 т.1). ОСОБА_9, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 12.04.1995, належала земельна ділянка, за вказаною адресою, розміром 0,0382 га (а.с. 61 т. 1). Відповідно до п. 7 рішення міської ради № 177 від 14.07.2011 на підставі документів із землеустрою визначено межі земельної ділянки за будинковолодінням АДРЕСА_1 розміром 0,2000 га, з яких передбачено, що загальна площа земельної ділянки, яка може бути передана у власність співвласникам будинковолодіння становить 0,1000 га та в оренду - 0,1000 га згідно плану (а.с. 15-16 т.1). Судовим експертом за наслідками проведеної по справі земельно-технічної експертизи №272/15 від 22.05.2015 (а.с. 85-116 т.2) запропоновано один варіант користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та три варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою 0,1000 га, яка може бути передана в оренду згідно рішення міської ради № 177 від 14.07.2011 року.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України, кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку, наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи( частина п'ята статті 319 ЦК України).

У зв'язку з тим, що самочинна прибудова займає певну частину спірної земельної ділянки, а користування цією ділянкою обумовлюється наявним на ній нерухомим майном, то при вирішенні питання про встановлення порядку користування ділянкою слід виходити з того, чи можливо здійснити поділ цього нерухомого майна у натурі.

Оскільки здійснити виділ в натурі позивачу належної йому частки у спірному будинку неможливо до узаконення здійсненої самовільної прибудови, то відмовляючи у цій частині позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку і про безпідставність позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розташовано.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 09 січня 2018 року.