Справа № 194/529/17
Номер провадження № 2/194/16/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк "Траст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством Банк «Траст» було укладено кредитний договір № R111/006-TEK.0038058. Вважає, що при укладанні вищевказаного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого було вручено кредитний договір з додатками до нього, які він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав, надіючись на добросовісність працівника банку. Вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, не надав повної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Умови договору у відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а також суперечать положенням ст.ст. 11, 15 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 55 Закону України «Про Банки та банківську діяльність». Також позивач вказує на порушення з боку відповідача, при нарахуванні пені, вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідач подав до суду зустрічний позов, який був об'єднаний з первісними позовними вимогами.

В зустрічній позовній заяві відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» заборгованість за кредитним договором № R111.006-TEK.0038058 від 08.11.2013 року в розмірі 118555,62 грн., з яких: заборгованість з оплати кредиту - 51562 грн. 76 коп.; відсотки за фактичне користування кредитом - 3399 грн. 46 коп; комісія за обслуговування кредиту - 26300 грн. 03 коп; пеня - 37293 грн. 37 коп. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову відповідач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 08.11.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 87312,00 грн. з виплатою процентної ставки у розмірі 6,49% річних та 1,79% щомісячної комісії за обслуговування кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту - 08.11.2018 року. Відповідно до умов договору, відповідач за зустрічним позовом зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів. У порушення норм законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 118555,62 грн.

Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, позивач посилається, зокрема, на незаконність встановлення у п.2.6 Заяви до кредитного договору плати за супроводження кредиту, на перевищення розміру пені, заявленої до стягнення, у зв'язку з чим просив застосувати ч. 3 ст. 559 ЦК України та відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 37293,37 грн.

В запереченнях на позовну заяву про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень, ПАТ Банк «Траст», зокрема, послався на те, що позивач перед укладенням Договору був ознайомлений з необхідним пакетом документів, який був отриманий наручно останнім, вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банком при укладенні Договору дотримані. Також зазначає, про необґрунтованість посилань позивача на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки позичальник не є суб'єктом підприємницької діяльності.

В судове засідання учасники судового процесу не з'явились, про день та час розгляду цивільної справи були повідомлені належним чином. Позивач та представник відповідача подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв'язку із неявкою належним чином всіх учасників судового процесу, враховуючи заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд зазначеної цивільної справи без участі сторін.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається із матеріалів справи, 08.11.2013 року Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» отримало від ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення договору № R111.006-ТЕК.0038058, в якій останній пропонував позивачу надати споживчий кредит і банком було акцептовано таку оферту та надано відповідачу кредит в розмірі 87312,00 грн. Відповідач в свою чергу зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 08.12.2018 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 6,49 % річних та 1,79 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту з щомісячною сплатою частинами суми кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредитний договір складається з таких документів, що становлять єдине ціле: Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі від 08.11.2013 року, заява про надання кредиту на споживчі цілі від 08.11.2013 року, Додаток № 1 до договору (Таблиця платежів), Додаток № 2 до договору (Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту), Додаток №3 (Тарифи на РКО).

Кредит було отримано відповідачем 08.11.2013 року, шляхом перерахування коштів, що підтверджується відповідним меморіальним ордером.

Відповідно до п. 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач, який є позичальником, зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумі та терміни, визначені у графіку платежів (Додаток №1 до кредитного договору).

Судом встановлено, що позивач уклав з ПАТ Банк «Траст» змішаний договір № R111.006-ТЕК.0038058, який включає в себе елементи Договору банківського рахунку фізичної особи і Кредитного договору. Договір включає в себе, як вже було зазанчено вище, в якості складових та невід'ємних частин: «Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі» /далі Умови/; «Тарифи ПАТ Банк «Траст» на розрахунково-касове обслуговування…»; «Графік платежів»; «Розпис сукупної вартості кредиту»; «Заяву про надання кредиту на споживчі цілі» /п.1.4. Умов.

Отже, посилання позивача на «Пам'ятки клієнта» до спірного договору є безпідставним, оскільки така пам'ятка не складає собою частину оспорюваного договору та носить суто інформативний характер.

Також, суд відхиляє доводи позивача про те що, він належним чином не ознайомився з Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, оскільки вказана обставина спростовується Заявою про надання кредиту на споживчі цілі, Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також на Тарифами ПАТ Банк "ТРАСТ", де містяться особисті підписи позивача ОСОБА_1

Щодо посилання позивача на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин», то суд до них відноситься критично, виходячи з наступного.

В преамбулі Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин" зазначено про те, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, до того ж спірні правовідносини виникли на підставі його заяви щодо отримання споживчого кредиту як фізичної особи. У зв'язку із цим, доводи позову і в цій частині не заслуговують на увагу.

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача на введення його відповідачем в оману (ст. 230 ЦК України) під час укладення 08.11.2013 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» Юнівест» договорів добровільного страхування від нещасних випадків, які, крім того на думку позивача, були укладені юридичною особою, яка не мала права його вчиняти (ст. 227 ЦК України з посиланням на ст. 47,55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якої банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування).

Обставини, на які посилається позивач, є підставою для вирішення питання про можливу недійсність (оспорюваність) спірного договору, укладеного не з відповідачем, а з ПрАТ «Страхова компанія» Юнівест», отже, є поза межами позовних вимог та предмета розгляду у справі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, слід зазначити, що спірний договір укладений 08.11.2013 року, зобов'язання щодо перерахування грошових коштів позивачу з боку Банку виконано у повному обсязі, позивач отримав кошти та почав сплачувати за Кредитним договором, згідно наданих відповідачем розрахунку боргу та виписок по банківському рахунку ОСОБА_1, останній платіж здійснений позивачем 15.03.2016 року. Що свідчить про вчинення позивачем на протязі майже трьох років з дня отримання кредитних коштів дій, направлених на визнання кредитного договору та погодження з його всіма умовами.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

До того ж, позивачем ставиться питання щодо визнання кредитного договору недійсним в цілому, а не окремих його пунктів. Отже, в задоволені первісних позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на викладені обставини суд не вбачає підстав для визнання недійсними Кредитного договору № R111/006-TEK.0038058 від 08.11.2013 року.

У зв'язку із відмовою в позові по суті, суд вважає вимоги відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності необґрунтованими.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище в цьому рішенні, 08.11.2013 року між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № R111.006-TEK.0038058 від 08.11.2013 року, відповідно до умов якого, відповідач за зустрічним позовом отримав кредит у розмірі 87312,00 грн. з виплатою процентної ставки у розмірі 6,49% річних та 1,79% щомісячної комісії за обслуговування кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту - 08.11.2018 року.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав своє зобов'язання за даним кредитним договором та видав відповідачу за зустрічним позовом кредит в сумі 87312,00 грн. що підтверджується меморіальним ордером Loan-45796 від 08.11.2013 року.

Відповідно до п. 2.2 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, відповідач зобов'язувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, визначені графіком платежів.

Пунктом 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі та п. 5.17 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, передбачено, що за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний сплати пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення.

Кредитор має право вимагати від клієнта дострокового виконання зобов'язань по договору, шляхом виставляння банком вимоги, у випадку: порушення клієнтом своїх зобов'язань по договору (п. 8.6.1 Умов); якщо клієнт не виконує або неналежним чином виконує свої зобов'язання по будь-яким договорам, які укладені між кредитором та клієнтом та пов'язані з наданням кредитором клієнту позикових коштів (п. 8.6.3 Умов).

Так, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків, комісій у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим в нього склалась заборгованість за кредитом.

Станом на день подачі позову, заборгованість відповідача перед Банком становить 118555,62 грн., з яких: заборгованість з оплати кредиту - 51562 грн. 76 коп.; відсотки за фактичне користування кредитом - 3399 грн. 46 коп; комісія за обслуговування кредиту - 26300 грн. 03 коп; пеня - 37293 грн. 37 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи те, що відповідач всупереч умов кредитного договору не повертає позивачу кредит, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ».

Проте, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.»

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03.09.2014 року, у справі № 6-100цс14, зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень загальних засад цивільного законодавства та щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що позивач є інвалідом третьої групи, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідної довідки, суд вважає, що суму пені, нараховану позивачем у розмірі 37293,37 грн. слід зменшити до розміру - 18646,68 грн.

В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зустрічний позов ПАТ Банк «ТРАСТ» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № R111.006-TEK.0038058 від 08.11.2013 року в розмірі 99908 грн. 94 коп., з яких: заборгованість з оплати кредиту - 51562 грн. 76 коп.; відсотки за фактичне користування кредитом - 3399 грн. 46 коп; комісія за обслуговування кредиту - 26300 грн. 03 коп та пеня - 18646 грн. 68 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

у зв'язку із частковим задоволенням зустрічних позовних вимог з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» судовий збір в розмірі 1498 грн. 63 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 526-527, 530, 549, 551, 610, 611, 626, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 42,61 Конституції України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк "Траст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (код ЕДРПОУ: 35371070) заборгованість за кредитним договором № R111.006-TEK.0038058 від 08.11.2013 року в розмірі 99908 (дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот вісім) грн. 94 коп., з яких: заборгованість з оплати кредиту - 51562 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот шістдесят дві) грн. 76 коп.; відсотки за фактичне користування кредитом - 3399 (три тисячі триста дев'яносто дев'ять) грн. 46 коп; комісія за обслуговування кредиту - 26300 (двадцять шість тисяч триста) грн. 03 коп; пеня - 18646 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок шість) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (код ЕДРПОУ: 35371070) судовий збір в розмірі 1498 (одна тисяча чотириста дев'яносто вісім) грн. 63 коп.

Рішення може бути оскаржене через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.І. Соколова