_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1396/18
Провадження № 2/520/3752/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Приватного підприємства «Датур» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_4» про стягнення збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом який обґрунтували тим, що в квітні 2017р. вирішили придбати для себе путівку у Туреччину з метою відпочинку влітку. Вони звернулися до компанії «Мэри Тревел» від імені якої працювала відповідач ОСОБА_3. Ними булі підшукана подорож у м.Мармаріс у готелі «Tropical Beach» у період з 4 по 11.08.2017р. Ними була здійснена відповідна передоплата у розмірі 9653 грн., а в подальшому і кінцева 221878 грн. 4 серпня 2017р. вони прибули до аеропорту на рейс Київ-Даламан BAY4423, однак працівники авіакомпанії відмовили у реєстрації на рейс позивачу ОСОБА_1 у звязку з тим, що термін дії його закордонного паспорта становив менше, ніж 150 днів після повернення з території Туреччини, після чого вони були вимушені повернутися до м.Одеси. Посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» просили суд Стягнути з ФОП ОСОБА_3, ПП «Датур» та ТОВ «Тревел ОСОБА_4» матеріальну шкоду 31531 грн, кошти на автобус в аеропорт «Бориспіль» 1010 грн., проживання у готелі «Іріс» 599 грн., повернення білетів на автобус 99,12 грн., білети на повернення до м.Одеси 860 грн. та моральну шкоду 7000 грн., а всього стягнути 41099,12 грн.

28.02.2018р. судом відрито провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження. 26.04.2018р. судом ухвалено перейти від розгляду в спрощеному провадженні до загального позовного провадження.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву у якому проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивача ОСОБА_1 не випустили за кордон не з її вини, а з вини авіакомпанії, тому просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ПП «Датур» у відзиві проти задоволенні позову заперечувало, посилаючись на те, що договір у письмовій чи електронній формі на туристичне обслуговування з позивачами та ПП «Датур» не укладався.

Відповідач ТОВ «Тревел ОСОБА_4» відзиву суду не надав, у пояснення заперечував проти позову посилаючись на те, що не несе відповідальності за шкоду у даному випадку, оскільки інформацію щодо строку дії закордонних паспортів позивачі мали отримати від ФОП ОСОБА_3 або ж самостійно на їхньому сайті.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили його задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували.

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Тревел ОСОБА_4» співпрацює з ПП «Датур» на підставі Агентського договору «Партнерська програма» про реалізацію послуг туристичного продукту, шляхом укладення цивільно-правових договорів з споживачами туристичних послуг та передбачена можливість укладання субагентських договорів, що не заперечується сторонами.

Позивачі, які є подружжям, 27.04.2017р. звернулися до ФОП ОСОБА_3 з наміром замовити туристичну поїздку для себе в республіку Туреччина. Ними була підшукана програма тура до республіки Туреччина у м.Мармарис з 4 по 11.08.2017р. у готелі «Tropical Beach» з вильотом з м.Київ до м.Даламан Туреччина та ОСОБА_1 сплачено аванс 9653 грн., який було оформлено відповідачем ФОП ОСОБА_3 як прийнятий компанією «Мэри Тревел» (а.с.13). В подальшому Кондтратьєвим було сплачено остаточну суму туру 21878 грн., яка була прийнята ФОП ОСОБА_3 на рахунок компанії «Мэри Тревел» (а.с.13).

ОСОБА_3 через електронний ключ (пароль), наданий їй раніше відповідачем ПП «Датур», без укладання письмового договору чи договору в електронній формі, в системі online здійснила бронювання на сайті туроператора ТОВ «Тревел ОСОБА_4» і надіслала заявку на бронювання турпродукту №TR04087004.

Відомості про туристичний продукт були розміщені на сайті туроператора ТОВ "Тревел ОСОБА_5", відтак повнота та достовірність щодо сформованого туристичного продукту забезпечується ТОВ «Тревел ОСОБА_5», він же є відповідальним за його якість.

Ця заявка на бронювання тур продукту в даному випадку є листом бронювання. В заявці на бронювання тур продукту містилась інформація про туристів-позивачів, про замовлений тур продукт, а саме: проживання дня двох осіб, авіа переліт для двох осіб, трансфер.

Дана заявка була підтверджена туроператором, що в судовому засіданні підтвердив представник ТОВ «Тревел ОСОБА_4».

Вказані кошти позивача ОСОБА_3 були спрямовані на адресу ТОВ «Тревел ОСОБА_4», та отримані останнім через ТОВ «Нова Пошта», що підтвердив у судовому засіданні представник ТОВ «Тревел ОСОБА_4».

Відповідачем ТОВ «Тревел ОСОБА_4» в підтвердження погодження умов замовлення і оплати туру видано ваучер TPG №TR04087004 (а.с.27).

4 серпня 2016 року позивачі прибули до аеропорту для здійснення подорожі, однак в аеропорту представник авіакомпанії «Bravo» не допустив позивача ОСОБА_1 до посадки на літак рейсом Київ-Даламан у зв'язку з тим, що термін дії його закордонного паспорта становив менше, ніж 150 днів після повернення з території Туреччини.

Внаслідок цього подружжя не змогло здійснити відпочинок, який вони планували заздалегідь та були вимушені повернутися до місця проживання в м.Одесу.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Відповідно до ст. 295 Господарського кодексу України(ГК України) комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє.

Агентські відносини виникають у разі:надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій;схвалення суб'єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб'єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження (ст. 296 ГК України).

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Таким чином, при видачі відповідачем-туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року у справі №6-42 цс13).

Однак, відповідач не виконав умови договору на туристичне обслуговування, так як не надав позивачу при укладенні договору повної і достовірної інформації щодо оформлення документів, правил в'їзду, зокрема, на кінцеву дату терму дії закордонних паспортів. Через вказані обставини позивач із своїм сином не змогли скористатися купленим туром, так як термін дії його закордонного паспорта становив менше, ніж 150 днів після повернення з території Туреччини, при цьому про таке було зазначено в заявці на бронювання тур продукту, отже відповідачу така інформація достовірно була відома, однак останній по невідомим причинам проігнорував таку обставину.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Відповідно до ст. 5 цього ж Закону організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Згідно із ч.ч.1, 2 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 10 ст.20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Так, ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.13 ст.20 Закону України «Про туризм» права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. Тобто ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Також ч. ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

Поряд з тим, згідно з ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

На підставі п.5 абз.2 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні.

З матеріалів справи вбачається, що з врахуванням обставин справи та норм матеріального права, суд вважає, що тур позивачів до республіки Туреччина є туристичним продуктом, який створений туристичним оператором - ТОВ «Тревел ОСОБА_4».

Таким чином, особою, відповідальною за сформований туристичний продукт є ТОВ «Тревел ОСОБА_4», а турагент самостійно несе відповідальність лише за достовірність змісту рекламних матеріалів щодо послуг туроператора та інформацію про послуги.

Оскільки туристичну послугу створює, реалізує, надає та виконує ТОВ «Тревел ОСОБА_4», у відносинах до якого ПП «Датур» та ФОП ОСОБА_3 виступають у якості турагентів, то правове значення має ліцензія ТОВ «Тревал ОСОБА_4», про відсутність якої не доведено.

Відповідно до вимог статті 7 Закону Турецької Республіки "Про іноземців та міжнародний захист" в момент в'їзду до Туреччини паспорт громадянина України для виїзду за кордон повинен бути дійсним не менше 150 днів. Ця інформація розміщена на сайті Міністерства закордонних справ України https://mfa.gov.ua/ua/consular-affairs/travel-advice/128-tr та є загальнодоступною.

Відповідно до цивільно-процесуального законодавстваУкраїни суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже туроператор ТОВ «Тревел ОСОБА_4» вчинив неправомірні дії, а саме належним чином не перевірив терміну дії закордонного паспорту ОСОБА_1, тому з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння, що спричинило шкоду, фізичних і моральних страждань обох позивачів, яка полягає в тому, що туроператором позивачам не було надано своєчасної інформації про те, що термін дії закордонного паспорта ОСОБА_1 на час вильоту з м.Києва становив менше, ніж 150 днів після повернення з території Туреччини, що стало причиною відмови у їх перевезенні, внаслідок чого обом позивачам було завдано моральної шкоди, що полягала в сильних переживаннях, хвилюваннях та стресі. Такі неприємні обставини завдали їм значного стресу та переживань, а також негативно відобразились на матеріальному становищі, їх відпочинок було фактично зіпсовано, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування морального (немайнового) шкоди підлягають частковому задоволенню і вважає за необхідне й правильне стягнути відшкодування моральної (немайнового) шкоди з відповідача ТОВ «Тревел ОСОБА_4» на користь обох позивачів в сумі по 3500 гривень кожному.

Таким чином, всебічно та повно зясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому з відповідача ТОВ «Тревел ОСОБА_4» на підставі ст.22 та 1166 ЦК України, слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 16152,79 грн., яка складається з витрат по сплаті туристичного продукту 31531 (9653+21878) та витрати на проїзд 3.08.2017р. автобусом Одеса-Бориспіль у сумі 1010 грн. (а.с.30-31), а разом 32541 грн. і зазначених витрат щодо компенсації моральної шкоди.

Доводи позивачів щодо стягнення шкоди з ПП «Датур» та ФОП Єрипалової суд відхиляє з підстав викладених вище. Доводи позивачі про стягнення матеріальної шкоди на іншу частину заявлених позовних вимог суд відхиляє у звязку з відсутністю доказів.

Доводи ТОВ «Тревел ОСОБА_4» про відсутність вини в його діях не спростовують висновків суду, тому суд до них ставиться критично.

На підставі ст. 214 ЦПК України з відповідача ТОВ «Тревел ОСОБА_4» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1762 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_4» () на користь ОСОБА_1 32541 гривень завданих збитків.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_4» () на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у якості компенсації моральної шкоди по 3500 гривень кожному.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_4» в дохід держави 1762 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.