П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Київ

Справа № 752/543/16-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/2242/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) - Невідомої Т.О.

суддів - Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар - Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 січня 2018 року, постановлену під головуванням судді Шевченко Т.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко Наталія Євгеніївна, ОСОБА_9, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в :

В січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року відкрито провадження у даній справі.

28 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити проведення будь-яких дій стосовно її відчуження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 січня 2018 року задоволено заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 листопада 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви позивача, оскільки вона подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наміру ОСОБА_3 відчужити спірну квартиру, а посилання позивача ґрунтуються тільки на його припущеннях.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, зазначали, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними. В направленому на адресу суду відзиві ОСОБА_4 посилався на те, що між сторонами існує спір з приводу квартири, на яку накладено арешт, тобто, оспорюється правомірність отримання цієї квартири у власність відповідачкою. Суд обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а тому забезпечив позов у обраний ним спосіб.

ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, приватний нотаріус КМНО Коваленко Н.Є. просила слухати справу у її відсутність.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав до суду заяву про неможливість явки до суду через зайнятість в іншому процесі. Крім того, в заяві, яка надійшла на адресу суду, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність не з'явившихся учасників процесу.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи принципи цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дійшов висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_3, застосувавши наслідки, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, заявник посилався на те, що спір стосується оспорювання права власності на квартиру АДРЕСА_1, власником якої до її відчуження був саме позивач. При цьому посилався на те, що на спірну квартиру вже був накладений арешт по іншій цивільній справі по заяві представника ОСОБА_3, проте ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року було скасовано забезпечення позову. Також, вказував, що в спірній квартирі був зареєстрований його малолітній син, який станом на сьогоднішній день знятий з реєстрації за цим місцем проживання, а тому вважав, що відповідачка у будь-який час може розпорядитися належною їй власністю, що у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом даного спору є дійсність договору дарування квартири, яка може бути відчужена іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на спірну квартиру.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_4 до суду з позовом до ОСОБА_3 свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є договір дарування щодо нерухомого майна, накладення арешту на це майно з метою забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності заяви положенням ст. 151 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки перевірка дотримання відповідності змісту заяви про забезпечення позову положенням цивільного процесуального законодавства є компетенцією суду першої інстанції. Оскільки суд визнав заяву прийнятною до розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд не входить в обговорення питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, строку позовної давності, такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає також безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 березня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова