Справа № 471/863/17-ц
Провадження №2/471/52/18
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Данілової Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/863/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування..

Свій позов позивач мотивує тим, що 15 березня 2015 року помер ОСОБА_4, який був власником земельної ділянки площею 8,23 га в межах території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік. Таким чином, відповідно до рішення суду вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 склав заповіт на свого брата, який також є спадкоємцем. В зв'язку з тим, що є ще один спадкоємець, позивач просить суд визнати за нею право власності на частину спадкового майна.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, зазначила, що проживала з ОСОБА_4 протягом 38 років. Спільних дітей не мають, з 2013 року вони спільно на проживали. Згідно інформаційної довідки виданої Братською державною нотаріальною конторою вона є спадкоємцем 4 черги після смерті ОСОБА_4, тому, враховуючи, що є ще один спадкоємець, просить суд визнати за нею право власності на частину спадкового майна.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що відповідно до норм ЦК право на обов'язкову частку у спадщині має непрацездатна вдова. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси встановлено факт проживання позивача та спадкодавця до 2013 року однією сім'єю. Нотаріус неправомірно включив позивача до 4 черги спадкоємців, так як до четвертої черги належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, яка відкривається у день смерті спадкодавця. ОСОБА_4 помер 15.03.2015 року, тобто на момент відкриття спадщини позивач не проживав зі спадкодавцем майже два роки.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача та дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступного.

15 березня 2015 року помер ОСОБА_4, який за життя був власником земельної ділянки площею 8,32 га, розташованої в межах Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік.

Після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 68/2015 за заявою ОСОБА_3, який є спадкоємцем за заповітом від 11.08.2014 року, посвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 38.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (с. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Таким чином за наявності заповіту, спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця.

Як зазначено у п. 5 Постанови Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7 За наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Матеріали спадкової справи не містять заяви спадкоємця за заповітом про відмову його від спадщини.

Крім того, суд вважає, що нотаріусом допущена помилка при визначені позивача спадкоємцем четвертої черги.

Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України до четвертої черги на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Отже, спадщини відкрилася після смерті ОСОБА_4 15.03.2015 року. Згідно рішення суду від 11.04.2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем до 2013 року. Отже, на момент смерті ОСОБА_4 позивач з ним не проживала, тому не може бути визнана спадкоємцем четвертої черги.

Крім того, у разі навіть не прийняття спадщини за заповітом, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги, оскільки є рідним братом спадкодавця, а згідно ч. 1 ст. 1258 УК України спадкування за законом здійснюється почергово.

Право на обов'язкову частку позивач не має.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 259, 264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в порядку ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_5