Єдиний унікальний номер 448/1013/17
Провадження № 2/448/265/18
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.02.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

за участю прокурора Білозір О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури до ОСОБА_1 міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури до ОСОБА_1 міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування.

У позовних вимогах прокурор просить визнати незаконними і скасувати рішення відповідача - ОСОБА_1 міської ради Львівської області, зокрема: рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №25 від 01.03.2016р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для розміщення та обслуговування господарських будівель та споруд по вул.Сагайдачного, 9/в в м.Мостиська Львівської області»; рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №26 від 01.03.2016р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо розподілу земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (збірний цех і пилорама) в м.Мостиська по вул.Промислова, 10 ТзОВ «Богдан»; рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №58 від 22.03.2017р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (збірний цех і пилорама) в м.Мостиська по вул.Промислова, 10 ТзОВ «Богдан».

06.02.2018р. представник відповідача ОСОБА_1 міської ради Львівської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження по даній справі у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України з огляду на те, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що вимоги прокурора повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки при винесенні спірних рішень відповідач здійснював владні управлінські функції у сфері земельних відносин до вирішення питання про розпорядження землею як уповноваженим власником органом. Також просив розглядати справу без його (представника відповідача) участі.

Прокурор в судовому засіданні заперечила щодо закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Просить продовжувати розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій вирішення даного спору покладає на розсуд суду та просить розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення прокурора, проаналізувавши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.п.2-3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №3«Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

Зясовуючи питання юрисдикції та підсудності у кожній конкретній цивільній справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19, 20 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, тобто коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п.6 цієї ж постанови Пленуму при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Правова позиція Верховного Суду України зводиться до того, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ст.19 КАС, зокрема на спори фізичних та юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Отже, виходячи з такого розуміння, до юрисдикції адміністративних судів слід відносити спори, які виникають з публічно-правових земельних відносин, що засновані на підпорядкуванні одного учасника іншому, де один з них здійснює владні управлінські функції, та характеризуються імперативним методом правового регулювання.

У разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15, на яке покликався прокурор, рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п.10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, вважаю, що спори, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень стосовно видачі дозволу на проект землеустрою, щодо відмови у наданні такого дозволу, щодо затвердження проектів землеустрою, погодження таких проектів, що виникають у процесі виконання відповідним субєктом покладених на нього владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, до вирішення питання про розпорядження землею як уповноваженим власником органом та виникнення у відповідного субєкта речового чи зобовязального права на земельну ділянку, належать до юрисдикції адміністративних судів.

З моменту реалізації субєктом владних повноважень своїх функцій щодо розпорядження землями, які перебувають у власності держави чи територіальної громади, такий субєкт вступає у приватноправові відносини, що характеризуються рівністю таких субєктів у спірних правовідносинах та диспозитивним методом правового регулювання.

Так, у даній цивільній справі предметом спору є рішення органу місцевого самоврядування - рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №25 від 01.03.2016р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для розміщення та обслуговування господарських будівель та споруд по вул.Сагайдачного, 9/в в м.Мостиська Львівської області»; рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №26 від 01.03.2016р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо розподілу земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (збірний цех і пилорама) в м.Мостиська по вул.Промислова, 10 ТзОВ «Богдан»; рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Мостиського району Львівської області №58 від 22.03.2017р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (збірний цех і пилорама) в м.Мостиська по вул.Промислова, 10 ТзОВ «Богдан», які прокурор вважає незаконними.

Як вбачається із листа ОСОБА_1 міської ради Львівської області від 05.02.2018р. №2.19-235 кожне рішення відповідача, які оспорюються прокурором, ще не «реалізоване», оскільки відповідач ще не реалізував своїх функцій щодо розпорядження землями, а у ТзОВ «Богдан» не виникали речові права на підставі вказаних рішень.

Отже, у даному випадку наявний спір з приводу оскарження рішень субєкта владних повноважень (ОСОБА_1 міської ради Львівської області) стосовно видачі дозволів на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, на виготовлення технічної документації із землеустрою, погодження такої документації (проектів), що, як вважає суд, виник у процесі виконання відповідним субєктом покладених на нього владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, до вирішення питання про розпорядження землею як уповноваженим власником органом та виникнення у відповідного субєкта речового чи зобовязального права на земельну ділянку, що відповідно належить до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_1 міської ради Львівської області ОСОБА_3 про закриття провадження у справі є підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, однак лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

З огляду на наведене, суд не вирішує питання повернення судового збору та розяснює прокурору його право на звернення до суду з відповідним клопотанням.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст.ст.258-260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 міської ради Львівської області ОСОБА_3 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури до ОСОБА_1 міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування - закрити.

Роз'яснити прокурору його право звернутись із позовними вимогами про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (ухвала суду) складена 09.02.2018р.

Суддя Ю.В.Кічак

Ухвала суду набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак