Справа № 203/198/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участі представника скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_2, заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3, на рішення та бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, в обґрунтування якої скаржник посилався на те, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.07.2017 року йому, як стягувачу, на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист №203/4065/15-ц, виданий 02.03.2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська. Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки прийнята з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Так, посилався на те, що в матеріалах виконавчого провадження містилось рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19.07.2015 року у справі №206/2507/15-ц, відповідно до якого за ОСОБА_3 було визнано право власності на ? частину нерухомого майна, що знаходиться по вул.Курсантська,1Ж в м.Дніпрі. Проте, будь-яких заходів щодо звернення стягнення на зазначене нерухоме майно не вживалось. З інформаційної довідки від 11.11.2017 року вбачається, що право власності на обєкт нерухомості належить ПАТ «ВТБ БАНК» на підставі свідоцтва про придбання майна на публічних торгах. Вказане свідчить, що після відкриття виконавчого провадження на майно боржника було звернуто стягнення на користь третьої особи, в порушення інтересів стягувача ОСОБА_2 Також скаржник посилався на те, що в матеріалах виконавчого провадження була наявна інформація про реєстрацію за боржником ОСОБА_3 транспортного засобу. Однак, заходів щодо розшуку останнього, як і самого боржника, державним виконавцем вжито не було. Згідно відповіді ДПІ України за боржником було зареєстровано два банківські рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 є засновником чотирьох товариств. Однак, державним виконавцем не вжито заходів щодо звернення стягнення на кошти боржника на банківських рахунках та на частки останнього у статутному капіталі. Також представником стягувача державному виконавцю подавалась заява про звернення стягнення на ? частину квартири по вул.Старокозацькій,54/13 та ? частину паркувального місця №28. Проте, докази вжиття заходів щодо звернення стягнення на це майно та відповіді щодо розгляду цієї заяви в матеріалах виконавчого провадження відсутні. В звязку з цим, скаржник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження №50873917; визнати неправомірною та скасувати постанову від 25.07.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу; а також зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області усунути допущені під час здійснення виконавчого провадження порушення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав подану скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави просив задовольнити останню.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в наданому відзиві та поясненнях під час судового засідання 12.02.2018 року проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що дії та рішення державним виконавцем прийняті у відповідності до діючого законодавства, без порушення прав сторін виконавчого провадження. В наступне судове засідання представник відділу, будучі належним чином повідомлений про день та час слухання справи, не зявився, про причини своєї неявки не повідомив.

Інша заінтересована особа боржник ОСОБА_3, на неодноразові виклики до суду не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки.

В звязку з цим та враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд скарги по суті за фактично явки учасників справи.

Заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши доводи, наведені у відзиві на скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.04.2016 року було відкрито виконавче провадження №50873917 з примусового виконання виконавчого листа №203/4065/15-ц, виданого 02.03.2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 14.02.2013 року в сумі 6124853 грн. 06 коп.

Постановою державного виконавця від 25.07.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обовязки і права виконавців, обовязковість вимог виконавців, закріплені в ст.18 зазначеного вище Закону.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст.36 вказаного вище Закону у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий роз-шук, яка є обовязковою для виконання поліцією.

З постанови від 25.07.2017 року вбачається, що підставою для повернення виконавчого листа стягувачу стало не виявлення протягом року оголошеного у розшук транспортного засобу боржника, а також відсутність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Дійсно п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Надані до відзиву копії матеріалів виконавчого провадження свідчать про те, що постановою від 14.06.2016 року в розшук оголошувався лише зареєстрований за боржником транспортний засіб.

Згідно довідки ОСББ «Житловий комплекс «Парковий» зазначено, що боржник ОСОБА_4 за зазначеною у виконавчому документі адресою по вул.Старокозацька,54/13 в м.Дніпро не проживає.

Разом з тим, представлені суду матеріали виконавчого провадження не свідчать про те, що державним виконавцем вживались заходи до перевірки цього, здійснювався вихід за місцем проживання боржника та складались відповідні акти щодо його фактичного не проживання; вживались заходи до встановлення його фактичного місця проживання, а також щодо оголошення його у розшук у передбаченому законом порядку.

В той час, як п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість повернення виконавчого документу в разі оголошення в розшук як самого боржника, так і належних йому транспортних засобів та їх не виявлення протягом року з дня оголошення розшуку.

Також суд враховує, що підставою для повернення виконавчого документу в оскаржуваній постанові від 25.07.2017 року зазначено відсутність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Проте, вказана підстава для повернення виконавчого документу, передбачена п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», на яку державний виконавець в постанові від 25.07.2017 року не посилався.

Окрім цього, суд враховує, що надані представником відділу примусового виконання рішень до відзиву матеріали не містять даних щодо отримання інформації стосовно виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника на банківських рахунках від ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «ОТП Банк».

Не приймаються судом до уваги і заперечення в частині неможливості звернення стягнення на частки боржника у статутному капіталі з посиланням на відсутність відповідних записів стосовно боржника та відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, вказаний витяг сформований станом на 16.06.2016 року.

Проте, з наданого представником скаржника для огляду витягу станом на 22.07.2016 року вбачається, що в Єдиному реєстрі наявні чотири записи, згідно яких боржник ОСОБА_3 є одним із засновників чотирьох товариств з обмеженою відповідальністю. При цьому відомості про припинення вказаних юридичних осіб, перебування в стані припинення та виході зі складу їх учасників ОСОБА_3 в реєстрі відсутні.

Вказане також свідчить про наявність майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача та не вжиття державним виконавцем належних заходів для виявлення цього майна, приймаючи 25.07.2017 року постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та ґрунтуючись на відомостях з реєстру річної давнини.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обовязок державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, враховуючи не вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів для виявлення майна боржника та звернення на нього стягнення, не вжиття заходів щодо розшуку самого боржника, а також, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу та невідємною частиною судового захисту будь-якої особи, суд з урахуванням положень ст.451 ЦПК України вважає за необхідне частково задовольнити скаргу, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 25.07.2017 року у виконавчому провадженні №50873917 щодо повернення стягувачу виконавчого листа №203/4065/15-ц, виданого 02.03.2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

Також слід зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» порядок та строки вирішити питання про відновлення виконавчого провадження.

В іншій частині в задоволенні скарги слід відмовити, оскільки вимоги про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобовязання усунути порушення є неконкретизованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,2,5,18,36,37,41,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2, заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3, на рішення та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 25 липня 2017 року у виконавчому провадженні №50873917 щодо повернення стягувачу виконавчого листа №203/4065/15-ц, виданого 02 березня 2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» порядок та строки вирішити питання про відновлення виконавчого провадження.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетров-ської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 березня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак