Справа № 180/1488/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Ганоченко Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

в підготовчому судовому засіданні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Марічка» про визнання права на одержання вартості частини майна колективного підприємства,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до КП «Марічка», в якому вона просила …

Під час підготовчого провадження через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про закриття провадження у справі. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування у КП «Марічка» її 12/30 частки майна у складі цього підприємства повязані з корпоративними правами, тому, враховуючи положення ст.ст.1, 2, 167 Господарського кодексу України, п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-457цс16 від 14 вересня 2016 року та позицію Вищого спеціалізованого суду України, викладену в ухвалі по справі № 180/457/16-ц від 04 жовтня 2016 року, дана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні підтримав своє клопотання і просив закрити справу як таку, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі, посилаючись на те, що у даній справі ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року провадження у справі вже закривалося з тих підстав, що справу не належить розглядати за правилами цивільного судочинства, однак, суд апеляційної інстанції скасував вказану ухвалу суду, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від, і справу направив на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Позивач підтримала свого представника.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши доводи клопотання та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого.

У серпні 2016 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (уточнений позов від 22 вересня 2016 року), в якій вона просить визнати її такою, що вийшла зі складу КП «Марічка», і визнати за нею право на одержання 12/30 вартості приміщення КП «Марічка» у розмірі 72837,22 грн.

Ухвалою Марганецького міського суду від 17 серпня 2017 року провадження у справі було закрито з тих підстав, що позивач предявив позов про корпоративні правовідносини, що виникли між ним та підприємством, і зазначена справа підлягає розгляду Господарським судом Дніпропетровської області.

Суд апеляційної інстанції не погодився з таким рішенням Марганецького міського суду і в своїй ухвалі від 26 жовтня 2017 року зазначив, що відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших субєктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма п.4 ч.1 ст.12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, повязаних із діяльністю інших субєктів господарювання. Апеляційний суд Дніпропетровської області констатує, що ОСОБА_1 як фізична особа звернулася з позовом про визнання права на одержання частини вартості приміщення колективного підприємства «Марічка», і прийшов до висновку, що закриваючи провадження міський суд залишив без уваги те, що колективне підприємство не відноситься до товариств, спори відносин яких розглядаються господарським судом.

Представником відповідача надано суду ухвалу Вищого спеціалізованого суду України по справі № 180/457/16-ц від 04 жовтня 2016 року, в якій зазначено наступне: зясувавши, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження (п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно з п.4 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У разі встановлення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії суди повинні керуватися поняттям корпоративних прав, яке дано у ч.1 ст.167 ГК України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-457цс16 від 14 вересня 2016 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, приходить до висновку суд касаційної інстанції, позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування у ПСП «Агрофірма «Коман» його частки майна у складі цього підприємства та грошових коштів повязані з корпоративними правами, тому справа в цій частині підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Слід зауважити, що в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року, на яку посилався Апеляційний суд Дніпропетровської області, скасовуючи ухвалу Марганецького міського суду від 17 серпня 2017 року, розяснено пункт 4 ч.1 ст.12 чинного на той момент ГПК України в тому контексті, що не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших субєктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа, і що норма пункту 4 ч.1 ст.12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, повязаних із діяльністю інших субєктів господарювання.

Однак, 28 березня 2014 року набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, пункт 4 ч.1 ст.12 Кодексу було викладено в новій редакції, а саме, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, суд не може посилатися на пункт 3 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 жовтня 2008 року, яким розяснено норму ГПК України, що в наступному була змінена.

В даному випадку суд, керуючись ст.360-7 ЦПК України, зобовязаний врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові № 6-457цс16 від 14 вересня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її такою, що вийшла зі складу КП «Марічка», та визнання за нею права на одержання 12/30 вартості приміщення КП «Марічка» у розмірі 72837,22 грн. повязані з корпоративними правами, КП «Марічка» є юридичною особою, а ОСОБА_1 є учасником даної юридичної особи, тому відповідно до пункту 4 ч.1 ст.12 ГПК України справа в підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача в задоволенні його клопотання про відшкодування судових витрат, оскільки ним не зазначено, які саме витрати, в якій сумі та на підставі яких документів повинні бути відшкодовані КП «Марічка».

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.255, 259-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Марічка» про визнання права на одержання вартості частини майна колективного підприємства закрити.

Розяснити ОСОБА_1 її право на звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 березня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_5