Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 631/2406/16-ц

провадження № 61-1480 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - орган опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області у складі судді Марюхни Л. А. від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Бездітка В. М., Довгаль А. П., від 22 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що з 4 червня 2011 року по 6 серпня 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту народження доньки, яка проживає разом з нею, відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не навідував її, не цікавився вихованням та станом здоров'ям дитини, не забезпечував та не надавав матеріальної допомоги на її утримання.

У зв'язку із цим ОСОБА_3 просила суду позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внесено зміни в актовий запис № 11 від 7 жовтня 2011 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши прізвище батька «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач протягом тривалого часу, чотирьох років, ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклувався про дитину, не брав участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні, не цікався її станом здоров'я та розвитком, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Також суд погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, нехтує своїми обов'язками батька, взагалі протягом життя дитини не спілкувався з нею, доказів того, що позивачка забороняла бачитися йому з дитиною у порядку, передбаченими положеннями статтей 10, 60 ЦПК України (2004 року), ним не надано.

У касаційній скарзі, поданій 14 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень про задоволення позову ОСОБА_3 не застосували норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не врахували доводів відповідача про те, що позивачка, яка проживає з іншим чоловіком, просила його не впливати на фізичний та емоційний стан дитини, а тому він і не намагався втрутитися у виховання доньки. Доказів того, що він як батько дитини, умисно ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки позивачем не надано.

15 вересня 2016 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, у якому зазначала, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, прийнятті відповідно до норм цивільно-процесуального права та сімейного законодавства України. Відповідач не надає матеріальної допомоги дитині, участі у вихованні доньки не бере, байдуже ставиться до здоров'я та розвитку своєї дитини, без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

19 вересня 2016 року орган опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, у якому зазначило, що питання позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини, заслухано пояснення матері та батька дитини, де вони висловили свої думки, наводили свої докази щодо своєї участі у вихованні дитини, і як наслідок комісією надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. Рішення судів прийнято в інтересах малолітньої дитини.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

9 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційногосуду не відповідає.

Судом установлено, щоОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 червня 2011 року по 6 серпня 2011 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

Згідно з висновку органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 5 лютого 2016 року орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав - ОСОБА_5, відносно малолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Заперечуючи проти позову,ОСОБА_5. посилався на те, що позивачкою не надано доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов'язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачкою, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_3 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім'ю. Зазначав, що позивачка отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Крім того, ОСОБА_5 заперечував проти висновку органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 5 лютого 2016 року щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскаржував його, вважаючи висновок незаконним та необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України (2004 року) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, відповідно до положення частини четвертої статті 10 ЦПК України (2004 року), яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, апеляційний суд, незважаючи на доводи ОСОБА_5 про незгоду з висновком органу опіки та піклування, у порушення вищевказаних вимог закону не дав оцінки висновку Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 5 лютого 2016 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що передбачено частиною шостою статті 19 СК України, та не мотивував своїх висновків щодо цього, маючи процесуальну можливість з'ясувати ці обставини, не зазначив, чи відповідає це інтересам дитини, чи є поведінка відповідача винною у нехтуванні виконанням своїми батьківськими обов'язками.

Крім того, апеляційний суд у порушення вимог частини четвертої статті 60 ЦПК України (2004 року) дійшов висновку про наявність винних дій відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків, який ґрунтується на припущеннях, так як суд не визначився, чи свідомо та умисно ОСОБА_5 ухилявся від виконання вказаних обов'язків та чи є таке рішення суду ухвалене в інтересах дитини.

Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І.Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк