Справа № 2-656/2003 Провадження № 22-ц/773/195/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 54Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

20 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ вивчивши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09.01.2018 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2017 року у даній справі залишено без руху та надано строк для належного оформлення апеляційної скарги та сплати судового збору - п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Як вбачається з супровідних листів апеляційного суду, 10 січня 2018 року, 31 січня 2018 року, 02 березня 2018 року копія ухвали від 09.01.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху надсилалась ОСОБА_1 на адресу, вказану в апеляційній скарзі.

Однак, тричі копія ухвали поверталась до суду без вручення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ст. 356 ЦПК України, законодавець закріпив вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього кодексу.

Аналіз ст. ст. 185, 357 ЦПК України зумовлює висновок, що суддя апеляційної інстанції, установивши, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 356 ЦПК, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє особу, яка подала апеляційну скаргу, і надає їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Якщо ж особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги ухвали, сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше вона вважається неподаною і повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Таким чином, саме звернення особи до суду з апеляційною скаргою не спричиняє безумовного відкриття апеляційного провадження у справі та початку стадії апеляційного провадження. Адже суд, відкриваючи апеляційне провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, порядку здійснення права на звернення до суду апеляційної інстанції (умови реалізації права на звернення до суду апеляційної інстанції). Процесуальним наслідком недотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, умов реалізації права на звернення до цього суду з апеляційною скаргою є залишення скарги без руху або її повернення в разі неусунення недоліків.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції може вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК відсутні винятки з указаного порядку.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 5.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що як суд апеляційної інстанції, так і особа, яка подала апеляційну скаргу, наділені низкою процесуальних прав та обов'язків.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, протягом тривалого часу не вживала будь-яких заходів для виконання ухвали апеляційного суду від 09 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, не цікавилась станом провадження в даній справі.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки, не оформила належним чином апеляційну скаргу у строк, встановлений судом, не сплатила судового збору, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути особі, яка її подала на підставі ст. ст. 185, 357 ЦПК України.

Керуючись ст. 185, ст. 356, ст. 357 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2017 року в даній справі визнати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя