Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 496/5529/17-ц

провадження № 61-3906 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Гарняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшли матеріали цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 на відшкодування майнової шкоди - 45 000 грн, моральної шкоди - 5 000 грн, виділеного з кримінального провадження відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

7 жовтня 2015 року.

У процесі розгляду справи, ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування») на відшкодування майнової шкоди 70 510 грн 00 коп., моральної шкоди - 15 000 грн 00 коп.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 28 червня 2014 року приблизно о 07 год. 45 хв. на автомобільній дорозі «Одеса-Київ» Біляївського району Одеської області ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ 21115», реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з велосипедом «Конандойл», під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) він отримав тілесні ушкодження та знаходився на лікуванні з

1 липня 2015 року по 25 липня 2015 року в комунальній установі «Міська лікарня № 5» з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, лінійний перелом зовнішньої пластинки правої лобної пазухи.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Зазначав, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 зазначеного злочину, йому завдано майнову шкоду у розмірі 87 048 грн 00 коп., яка становить вартість зіпсованого велосипеда «Конандойл», з урахуванням індексу інфляції, а також зіпсований вело шолом і вело форма, вартістю 2 250 грн 00 коп. та

2 710 грн 00 коп. відповідно, а також понесені ним витрати на лікування.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування», яке в рахунок відшкодування шкоди виплатило йому 21 497 грн 98 коп. (20 405 грн 00 коп. - у рахунок відшкодування майнової шкоди, 1 092 грн 98 коп. - у рахунок відшкодування моральної шкоди).

Неправомірними діями ОСОБА_5 йому також було завдано моральну шкоду, яка полягала у сильних душевних стражданнях, фізичному болю та сильному емоційному стресові, погіршенні стану здоров'я та режиму життя, виникнення страху при управлінні велосипедом.

Посилаючись на те, що відповідачі відмовляються відшкодувати заподіяну йому внаслідок ДТП майнову та моральну шкоду, просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 4 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди - 33 595 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 завдано майнову шкоду, пов'язану з пошкодженням велосипеду, у розмірі

54 000 грн 00 коп., з яких 20 405 грн 00 коп. вже відшкодовано ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Вимоги про відшкодування вартості вело форми та вело шолому суд вважав недоведеними. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив із характеру вчиненого діяння, глибини фізичних та душевних страждань позивача, який тривалий час знаходився на лікуванні, та з урахуванням вимог розумності і справедливості вважав достатнім розмір такого відшкодування у сумі 10 000 грн 00 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 4 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що майнова шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження велосипеда, становила 20 405 грн

00 коп, яка була відшкодована ПрАТ «СК «Альфа Страхування». При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції з урахуванням характеру заподіяння йому моральних страждань та їх глибини, а також соціального та майнового стану ОСОБА_5 вважав за необхідне зменшити такий розмір до 5 000 грн 00 коп.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 4 серпня 2017 року залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз та оцінки Большакова С. І., згідно якого вартість завданого йому матеріального збитку, пов'язаного з пошкодженням велосипеда, становить 54 000 грн 00 коп. Суд не врахував, що висновок, наданий на замовлення ПрАТ «СК «Альфа Страхування», виконаний експертом на підставі невірної методики та без урахування того, що пошкоджено було саме спортивний велосипед. При цьому без наявності відповідних на це спеціальних знань безпідставно вважав неналежним наданий ним висновок експертизи. Визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтовано зменшеним, оскільки навіть заявлена ним у позові сума у розмірі 15 000 грн 00 коп. не відповідає розміру завданої шкоди.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на касаційну скаргу, обґрунтований тим, що судом апеляційної інстанції було надано обґрунтовану правову оцінку наявним в матеріалах справи висновкам експертів щодо визначення розміру заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок пошкодження його велосипеда. У наданому позивачем висновку не враховано його знос на день пошкодження, не обстежено майно, а визначено розмір збитку лише по фотографіям. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений апеляційним судом з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування», пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові та у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», яке відповідно до Звіту № 166/14 від 12 лютого 2015 року про оцінку вартості матеріального збитку нанесеного відповідачу внаслідок ДТП, відшкодувало ринкову вартість велосипеду на момент ДТП у розмірі 20 405 грн

00 коп., оскільки вартість ремонтно-відновлювальних робіт була більшою від ринкової вартості велосипеду на момент ДТП (пункт 8. 2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року).

Не погоджуючись із визначеним ПрАТ «СК «Альфа Страхування» розміром матеріального збитку, ОСОБА_4 надав Звіт про оцінку розміру завданого відповідачу збитку внаслідок пошкодження його майна у ДТП № ОЦР-02/16 від 25 березня 2016 року, виконаний експертом Науково-дослідного інституту судової експертизи та оцінки, згідно якого вартість матеріального збитку визначена на підставі Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 116 від 22 січня 1996 року та методичних рекомендацій «Розрахунки втрати якості непродовольчих товарів у зв'язку з їх зносом та наявністю дефектів, який використовується при проведенні товарознавчих досліджень», та становив 54 000 грн 00 коп.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій) висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції на підставі положень частини шостої статті 147, статті 212 ЦПК України надав правову оцінку наявним в матеріалах справи висновками визначення вартості матеріального збитку, завданого відповідачу внаслідок пошкодження його велосипеду, та обгрунтовано зазначив про належність, як доказу, Звіту № 166/14 від 12 лютого 2015 року, виконаного експертом фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 на замовлення ПрАТ «СК «Альфа Банк». При цьому судом враховано, що Звіт про оцінку розміру завданого відповідачу збитку внаслідок пошкодження його майна у ДТП

№ ОЦР-02/16 від 25 березня 2016 року, виконаний експертом Науково-дослідного інституту судової експертизи та оцінки здійснений без огляду пошкодженого велосипеда.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з наданою судом апеляційної інстанції правової оцінки зазначеним висновками визначення вартості матеріального збитку, при цьому, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Безпідставними є при цьому твердження ОСОБА_4 про відсутність у суду спеціальних знань для надання оцінки наявним в матеріалах справи висновкам визначення вартості матеріального збитку, ураховуючи, що висновок експерта є письмовим доказом у справі та підлягає оцінці судом на підставі положень статті 212 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій). При цьому надана судом оцінка є правовою, а тому не потребує додаткових технічних знань.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції про те, що велосипед є колісним транспортним засобом.

Відповідно до положень пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, велосипед - це транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому.

Колісний транспортний засіб - транспортний засіб, призначений для руху безрейковими дорогами, який використовується для перевезення людей і (або) вантажів, а також перевезення і приводу під час руху чи на місці встановленого на ньому обладнання чи механізмів для виконання спеціальних робочих функцій, допущений до участі в дорожньому русі. Термін "колісний транспортний засіб" поширюється також на машини, двигуни яких живляться постійним електричним струмом через контактну мережу (тролейбуси) (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року).

Ураховуючи, що ДТП сталася за участю двох транспортних засобів (автомобіля «ВАЗ 21115», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та велосипеда «Конандойл», під керуванням ОСОБА_4.), правильним є висновок апеляційної інстанції про необхідність визначення вартості матеріального збитку, завданого власникам таких транспортних засобів, на підставі положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, урахував те, що неправомірними діями ОСОБА_5 позивачу було завдано моральні страждання, пов'язані з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також соціальний і майновий стан ОСОБА_5, який є пенсіонером та інвалідом другої групи, а його дружина є інвалідом першої групи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн 00 коп.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник