Справа № 2-3566/11
Номер провадження 4с-522/63/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого- судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Приморського відділу ДВС ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, по якій просить суд визнати рішення головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52040343 від 29.06.2017 року неправомірними; скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52040343 від 29.06.2017 року; зобовязати головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3566 від 17.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ « Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» заборгованість за кредитним договором № 07/07SME від 13.09.2007 року у розмірі 265 033, 28 грн., з яких 170 000 грн.-заборгованість за кредитом; 3 032,06 грн.- нараховані відсотки; 23 742,18 грн. прострочені відсотки; 63 255,06 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3 732,91 грн.- пеня за несвоєчасне погашення процентів; 1270,44 грн.- сума інфляційних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрати по сплаті ІТЗ у сумі 252,00 грн..

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що представником банку було предявлено до примусового виконання виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 17.03.2017 року по примусовому стягненню суми заборгованості, на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. 29.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.5 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не було вчинено всіх, визначених законом заходів примусового характеру, спрямованих на реальне та своєчасне виконання рішення суду, вважає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувану є протиправною. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду зі скаргою.

Представник ПАТ « ВіЕйБі Банк» до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Державний виконавець Приморського ВДВС ГУТЮ в Одеській області до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Боржник, ОСОБА_5, до судового засідання викликався належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_3 державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3566 виданого Приморським районним судом м. Одеси 17.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ « ВіЕйБі Банк» грошової суми в розмірі 265033,28 грн., прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 52040343.

29.06.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п.5 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження», у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучені до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Як зазначено в розясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-152/0/4/13 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів ( посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Таким чином, державний виконавець не є окремим субєктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - ДВС, що обумовлює відповідне визначення субєкта оскарження.

Відповідно до ст.49 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 1 Закону України « про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та

інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що особу-боржника встановлено із зазначенням його РНОКПП, а також зазначено його місце реєстрації, як цього вимагає положення п.5 ч.1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження».

В процесі розгляду справи було витребувано матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що державним виконавцем, в межах даного виконавчого провадження, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, надіслано запити до податкових органів, органів ДАІ, Державної реєстраційної служби; Пенсійного фонду України, здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1, зазначеною в виконавчому документі, складено акт, що двері ніхто не відчинив, винесено постанову про арешт майна боржника то оголошення заборони його відчуження.

З наведеного вище вбачається, що державним виконавцем було здійснено ряд заходів з метою примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-3566/11, виданим Приморським районним судом м. Одеси від 17.03.2016 року, однак в матеріалах виконавчого провадження відсутнє підтвердження про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.п.6 Наказу МУЮ № 512/5 від 02.04.2012 року « Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», під час здійснення виконавчих проваджень виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом, іншими нормативно-правовими актами.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Також відповідно до ст. 36 Закону України « Про виконавче провадження»,у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

З наведеного вище вбачається, що державним виконавцем не вчинено всіх, передбачених законодавством дій для виявлення боржника та примусового виконання виконавчого листа № 2-3566/11, виданим Приморським районним судом м. Одеси від 17.03.2016 року.

Таким чином суд вважає за необхідне скаргу задовольнити та визнати неправомірним рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У задоволенні вимоги щодо зобовязання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3566 від 17.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ « Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» заборгованість за кредитним договором № 07/07SME від 13.09.2007 року у розмірі 265 033, 28 грн. суд вважає за необхідне відмовити оскільки скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві тягне за собою поновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне скаргу задовольнити частково.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.ст. 49,81,89, 263, 450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Приморського відділу ДВС ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Визнати рішення головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52040343 від 29.06.2017 року неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52040343 від 29.06.2017 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Р.Д. Абухін

15.02.2018