АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ЗеленоваЮ.І.,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 17 705,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що з вини відповідача під час незаконного будівництва в будинку між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 здійснено втручання в несучі конструкції покрівлі. Через порушену ізоляцію стеля АДРЕСА_2 не захищена від атмосферних опадів та постійно заливається, оскільки напрямок реконструйованого відповідачем даху повернуто перпендикулярно до його даху, що обумовлює стікання опадів і в подальшому відбувається постійне залиття будинку. Вартість необхідного поновлюваного ремонту квартири з урахуванням проведених у майбутньому робіт та витрат на будівельні матеріали становить 17 705,00 грн. Крім того, внаслідок постійного залиття житлової кімнати під час опадів позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль та коштів для його нормалізації. Відповідач добровільно відмовляється компенсувати грошові кошти за завдані збитки (а.с. 3-5).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 93-95).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та не надано належної оцінки всім наявним у справі доказам, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог (а.с. 98-100).

Насамперед, слід зауважити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_7) в м. Києві, а відповідач є власником квартири № 1 в цьому ж будинку, що не заперечувалося сторонами.

Заявляючи вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, позивач надав суду копію акту про залиття квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_7) в м. Києві від 07.09.2013, складений ним та сусідами; копію дефектного акту на ремонтно-відновлювальні роботи від 08.06.2016; копію локального кошторису на ремонтно-відновлювальні роботи від 08.06.2016 та ксерокопію фотознімку пошкоджень (а.с. 6-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності з вимогами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України імперативно встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порушення вказаних норм процесуального закону позивач не довів належними і допустимим доказами ні самого факту залиття, ні причин залиття, а також, як наслідок, вини відповідача у заподіянні шкоди його майну.

Наданий суду акт про залиття квартири від 07.09.2013 не є належним і допустимим доказом за яким можливо було б дійти однозначного висновку про залиття квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки, як правомірно зазначено судом першої інстанції, цей акт складений самим позивачем за участю сусідів. При цьому, слід зазначити, що особи, які склали акт не є особами, які за законом мають право встановлювати обставини і причини залиття.

Також не може свідчити про залиття і вину в цьому відповідача надані суду ксерокопії фотографій, так як з них взагалі не можливо встановити будь-яких фактичних даних на підтвердження заявлених вимог.

За відсутності належних доказів самого факту залиття й відсутні підстави для вирішення питання про розмір заподіяної майнової та моральної шкоди.

Більш того, слід зауважити, що суд першої інстанції, сприяючи сторонам у реалізації своїх процесуальних прав, роз'яснював можливість заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, проте сторони таким правом не скористалися.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом була допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 15 лютого 2018 року.