Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 545/499/17

провадження № 61-1268св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» та ОСОБА_2 27 вересня 2007 року укладено угоду № 68 про підготовку фахівця з вищою освітою, на виконання якої відповідач після закінчення вищого навчального закладу повинна була відпрацювати три роки. Однак, оскільки ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов договору повинна відшкодувати витрати за навчання до державного бюджету.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь вищого навчального закладу вартість навчання в сумі 31 826,01 грн, отриманої стипендії в сумі 29 437,82 грн, а також 1 600 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія», як виконавець державного замовлення, не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатись з позовом до суду про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету вартості навчання і компенсації понесених замовником витрат, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має відповідних повноважень в силу доручення.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» задоволено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року скасоване та ухвалено нове рішення. Позов ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» 31 826,01 грн у рахунок відшкодування витрат за навчання та 29 437,82 грн отриманої стипендії, а всього 61 263,83 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконала зобов'язання, яке виникло на підставі типової угоди № 68 про підготовку фахівців з вищою освітою від 27 вересня 2007 року, укладеної між нею та навчальним закладом «Українська медична стоматологічна академія».

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися до суду із цим позовом. Вказує, що відсутні правові підстави для стягнення вартості навчання та стипендії, крім того, позивач не обґрунтував принцип обчислення стягнутої суми. ОСОБА_2 зазначає, що типова угода № 68 від 27 вересня 2007 року, всупереч статті 56 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, чинній на момент укладення угоди), є не трьохстороннім, а двостороннім правочином. Типова угода № 68 від 27 вересня 2007 року не містить відповідальності за звільнення протягом 3-х років після прийняття на роботу, а лише за відмову їхати за призначенням.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2018 року Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю доводів касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 27 вересня 2007 року між навчальним закладом «Українська медична стоматологічна академія» та ОСОБА_2 укладено типову угоду №68 про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої ОСОБА_2, яка була зарахована до вищого навчального закладу за держзамовленням, зобов'язувалася прибути після його закінчення на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Суди встановили, що ОСОБА_2 закінчила у 2012 році ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» та отримала вищу освіту за спеціальність «Стоматологія» і здобула кваліфікацію лікаря-стоматолога. Відповідно до журналу обліку направлень на роботу випускників Академії за 2012 рік ОСОБА_2 отримала направлення до місця призначення ГУОЗ Полтавської ОДА Лохвицька ЦРЛ на посаду лікар стоматолог, про що свідчить її підпис від 15 лютого 2012 року у картці працевлаштування випускника.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров'я України від 07 липня 2013 року у зв'язку з сімейними обставинами ОСОБА_2 погоджено зміну призначення на роботу з Лохвицької ЦРЛ до ТМО Михайлівського району Запорізької області. За повідомленням Департаменту охорони здоров'я Запорізької ОДА ОСОБА_2 не зважаючи на те, що уклала договір 01 грудня 2014 року, була звільнена за власним бажанням.

08 січня 2015 року ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» направлявся лист ОСОБА_2 з проханням повідомити причини невиконання зобов'язань і добровільне відшкодування коштів за навчання, але відповідачем так і не було погашено заборгованість. Відповідно до кошторису розрахунків вартості освітньої послуги спеціаліста випускника академії 2012 року та довідки розрахунку витрат коштів державного бюджету на навчання ОСОБА_2 витрати на її навчання становили 31 826,01 грн та протягом строку навчання відповідач отримала стипендію в сумі 29 437,82 грн

При скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні позову апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_2 неналежним чином виконала зобов'язання, що виникло на підставі типової угоди № 68 про підготовку фахівців з вищою освітою від 27 вересня 2007 року, укладеної між нею та навчальним закладом «Українська медична стоматологічна академія».

Колегія суддів частково погоджується із цим висновком апеляційного суду.

Згідно з частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 9922 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Апеляційний суд встановив, що згідно умов угоди № 68 від 27 вересня 2007 року позивач зобов'язався забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де відповідач зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. Студент в свою чергу зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки «стоматологія» і прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

Встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконала зобов'язання, що виникло на підставі типової угоди № 68 про підготовку фахівців з вищою освітою від 27 вересня 2007 року, апеляційний суд зробив правильний висновок про задоволення позову в частині стягнення витрат за навчання.

Згідно частини шостої статті 64 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, які успішно навчаються у вищих навчальних закладах державної або комунальної форми власності за денною (очною) формою навчання за кошти державного або місцевого бюджету, забезпечуються стипендіями у розмірі не менше ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Порядок призначення і виплати стипендій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення частини шостої статті 64 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що право на стипендію виникає через наявність в особи певних особистих «якостей», зокрема успішного навчання.

Разом із тим, апеляційний суд не врахував, що забезпечення стипендією відбувається внаслідок наявності в особи певних особистих «якостей» і типовою угодою №68 про підготовку фахівців з вищою освітою від 27 вересня 2007 року не передбачено обов'язку відшкодовувати отриману стипендію у разі порушення умов угоди, а тому відсутні правові підстави для стягнення 29 437,82 грн отриманої стипендії.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати в частині стягнення отриманої стипендії і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Оскільки оскаржене рішення в частині залишене без змін, то на підставі статті 436 ЦПК України виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року у нескасованій частині слід поновити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У частині десять статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем було сплачений судовий збір у розмірі 3 360 грн (1600 грн при подачі позову до суду першої інстанції та 1760 грн за подання апеляційної скарги). Відповідачем сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3200 грн. Оскільки позов задоволено частково, то суд касаційної інстанції змінює розподіл судових витрат здійснених апеляційним судом і зобов'язує відповідача сплатити позивачу різницю понесених судових витрат в розмірі 211,20 грн.

Керуючись статтями 142, 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» 29 437,82 грн отриманої стипендії скасувати.

У задоволенні позову Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 в частині стягнення 29 437,82 грн отриманої стипендії відмовити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року в частині стягнення витрат на навчання в сумі 31 826,01 грн залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року в частині стягнення витрат на навчання в сумі 31 826,01 грн.

Змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» різницю понесених судових витрат в розмірі 211,20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило