АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/26/17 Головуючий І інстанції:Сілантьєва Е.С.
Провадження № 22ц/790/226/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року (суддя Сілантьєва Е.Є.) у цивільній справі № 645/26/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по аліментам та пені, -

встановив:

30.12.2016 року ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням наданих уточнень, просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 27597,66 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі передбаченому законодавством.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2000 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 26.06.2000 року. Відповідач протягом тривалого часу сплачував аліменти не в повному обсязі, у звязку із чим виникла заборгованість у вказаній сумі. Зважаючи на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів у сумі 19471 грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за прострочення сплати аліментів на утримання дитини пеню в сумі 6178 грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на рахунок держави у сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному і обєктивному розгляду справи.

Відповідач зазначає, що судом не встановлено наявність його вини, щодо утворення заборгованості за аліментами. Здійснюючи розрахунок суд не враховував його заробіток, а також доходи позивача. Вказує, що позов ним не визнано, оскільки заборгованості за аліментними зобовязаннями, на час ухвалення судового рішення, він не мав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості за аліментами за період з червня 2008 року по лютий 2014 року складає суму 19 471,19 грн. , а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача неустойка (пеня) за весь час прострочення сплати аліментів із розрахунку одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в загальному розмірі 6178,29 грн.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками повнолітнього ОСОБА_6

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2000 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_4на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 26.06.2000 року.

На виконання вищевказаного рішення, Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-2006/2000 від 18.08.2004 року.

Відповідно до довідки Фрунзенського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 29.05.2017 року за № 12923/4.8-29 Заборгованість ОСОБА_3 по аліментам складає 34197,66 грн.

Відповідач не заперечував про наявність заборгованості по аліментам, проте не погодився з сумою вказаною у довідці виконавчої служби, зазначив, що в ній не враховані сплачені ним суми, які він надавав позивачу добровільно, коли офіційно не працював та надав до матеріалів власний розрахунок заборгованості по аліментам за період з 1 червня 2008року по 14.02.2014 року на суму 19471,19 грн.

Позивач погодилася з наданим відповідачем розрахунком заборгованості по аліментам, в суді першої інстанції сторони узгодили обсяг заборгованості по аліментам.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини, дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доказами відповідно до ст.76 ЦПК України (в редакції Закону № №2147-VIIIвід 03.10.2017року) є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів, щоб підтверджували виникнення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, відповідачем не надано.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не встановлено наявність його вини, щодо утворення заборгованості за аліментами та , що здійснюючи розрахунок суд не враховував його заробіток, а також доходи позивача.

Встановивши факт наявності заборгованості по сплаті аліментів, період, за який утворилася заборгованість, визначивши суму заборгованості, суд першої інстанції правильно застосував методику розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів та визначив розмір неустойки.

З урахуванням правої природи пені та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Судом першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, надано належну оцінку доводам відповідача в тій частині заперечень на позов апелянта з посиланням на відсутність, начебто, заборгованості з огляду на передачу ним безпосередньо сину грошових коштів, оскільки за рішенням суду аліменти боржник повинен сплачувати матері дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України (в редакції Закону № №2147-VIII від 03.10.2017р.) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином розписка не є належним та допустимим доказом на підтвердження сплати апелянтом грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам за період з червня 2006 року по лютий 2014 року,

Зазначеним спростовуються доводи апелянта стосовно того, що заборгованості за аліментними зобовязаннями, на час ухвалення судового рішення, він не мав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_3