АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 653/2063/17 Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження:22-ц/791/299/18 Доповідач: Колісниченко А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряПавловської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року до суду із зазначеним позовом звернулася ОСОБА_6 В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 липня 2015 року залишено в силі, стягнуто з Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Генічеське ВУВКГ») на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 січня 2015 року по 10 березня 2015 року в сумі 5 049,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн. Посилаючись на те, що на час звернення до суду КП «Генічеське ВУВКГ», в порушення трудового законодавства, фактично не виплатило їй стягнуту за рішенням суду суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 січня 2015 року по 10 березня 2015 року в сумі 5 049,00 грн., позивач просила суд стягнути з КП «Генічеське ВУВКГ» на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи із розрахунку 153,00 грн. за день.

Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Вирішено: стягнути з КП «Генічеське ВУВКГ» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2015 року по 18 вересня 2017 року в сум 89 869,70 грн., а також стягнути з КП «Генічеське ВУВКГ» на користь держави судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

В апеляційній скарзі КП «Генічеське ВУВКГ», вважаючи заочне рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що підприємство не мало на меті умисного невиконання рішення суду від 18 травня 2015 року, оскільки до офіційного отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 07 липня 2015 року воно не мало правових підстав виконувати дане рішення. Крім того, у зв'язку з відсутністю звернення позивачки про виконання рішення суду та неподання нею банківських реквізитів для перерахування коштів, підприємство було позбавлене можливості виконати рішення суду після постановлення ухвали Вищим спеціалізованим судом України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а заочне рішення залишити без змін.

Представник КП «Генічеське ВУВКГ» - Жук Ю.В., у судовому засіданні на задоволенні апеляційної скарги наполягав з підстав, зазначених у скарзі.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9, у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року по справі №653/537/15-ц позовні вимоги ОСОБА_5 до КП «Генічеське ВУВКГ» про зобов'язання внесення змін до наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволено частково. Вирішено: внести зміни до наказу №28-к від 02 березня 2015 року заступника начальника КП «Генічеське ВУВКГ» ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_5 за угодою сторін, а саме вважати датою звільнення 10 березня 2015 року; стягнути з КП «Генічеське ВУВКГ» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 січня 2015 року по 10 березня 2015 року в сумі 5 049,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.6-9).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07 липня 2015 року Генічеського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 залишено без задоволення (а.с.39-40).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 07 липня 2015 року скасовано, а рішення рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року залишено в силі (а.с.15-19).

На час звернення до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі, визначену рішенням суду в розмірі 5 049,00 грн., КП «Генічеське ВУВКГ» позивачці не сплачено.

ОСОБА_5, посилаючись на вищезазначені рішення суду, звернулася до суду з позовом про стягнення з того ж самого відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку за період з часу постановлення рішення суду від 18 травня 2015 року до його фактичного виконання, або постановлення судового рішення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від КП «Генічеське ВУВКГ» надійшло платіжне доручення №38 від 23 січня 2018 року про сплату підприємством визначених рішенням суду заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди у загальному розмірі 6 049,00 грн. Таким чином, на час ухвалення рішення судом першої інстанції розрахунок з позивачкою відповідач не здійснив.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» …установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого порушення, яким є день фактичного розрахунку (така правова позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 40рп/2012).

Отже, зі змісту зазначених положень, у випадку невиплати середнього заробітку за рішенням суду, робітник має право на виплату такого заробітку з підстав ст. 117 КЗпП України по день фактичного розрахунку.

На підставі наведеного, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази у відповідності до ст.212 ЦПК України, (яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції), дійшов вірного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з КП «Генічеське ВУВКГ»середнього заробітку за несвоєчасне виконання рішення суду по стягненню заробітної плати за період з 18 травня 2015 року по 18 вересня 2017 року. Розрахунок зазначеної виплати судом першої інстанції було здійснено виходячи із середньоденного заробітку позивача в сумі 153,10 грн., що встановлений рішенням суді від 18 травня 2015 року. Даний розрахунок суми середньоденного заробітку сторонами не оспорювався.

Посилання апелянта на обставини звільнення ОСОБА_5, а саме на те, що під час її звільнення підприємство діяло у відповідності до норм чинного законодавства і позивачка взагалі не мала ніякого права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини вже досліджувалися судами у пред'явленому позивачем позові, за результатом розгляду якого було постановлене відповідне рішення, що набрало законної сили.

Доводи апелянта про неможливість підприємством своєчасного виконання рішення суду у зв'язку з ненаданням позивачкою реквізитів для перерахування коштів та відсутністю з її сторони відповідного звернення для виконання рішення суду, також не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не звільняють боржника від обов'язкового та своєчасного виконання рішення суду у передбачені законом способи.

Апелянтом ні під час подачі заяви про перегляд заочного рішення, ні під час звернення до суду з апеляційною скаргою не надано жодного доказу на підтвердження того, що несвоєчасне виконання рішення суду по стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу відбулося не з його вини. Саме по собі посилання на відсутність обов'язку зі сплати позивачці присудженої за рішенням суду суми заборгованості у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції апеляційним судом не може вважатись доказом відсутності вини у несвоєчасному розрахунку, оскільки всі інші дії відповідача у цій справі свідчать про тривале і свідоме ухилення від обов'язку провести повний розрахунок з працівником у встановлені законом строки.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає як такі, що не спростовують мотивованих висновків суду, не підтверджені належними і допустимими доказами у спірних правовідносинах та не ґрунтуються на нормах трудового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» відхилити.

Заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного судового рішення (тобто з 12.02.2018 року) шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко