АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1209/18 Головуючий 1 інст. - Бібік О.В.
Справа № 621/1280/17
Категорія: земельні Доповідач - Котелевець А
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, Зміївської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 1992т року він перебував у трудових стосунках з Таранівською птахофабрикою, працюючи трактористом. 01 липня 1995 року був звільнений з роботи у зв'язку з призивом на військову службу, яку проходив до 20 грудня 1996 року. Згідно з розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 17 травня 1996 року № 238 Таранівська птахофабрика реорганізована в Колективне сільськогосподарське підприємство «Таранівка» (далі - КСП «Таранівка»), яке було реорганізовано в Відкрите акціонерне товариство «Таранівка» (далі - ВАТ «Таранівка»). В 2003 році ВАТ «Таранівка» припинило свою діяльність у зв'язку з банкрутством.

ОСОБА_1 вважав, що згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він має право на земельну частку (пай). Однак його не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності, під час проведення розпаювання до списків його також включено не було, сертифікат на земельну частку (пай) не видано.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі середньої земельної частки (паю) по Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області із вільних земель резервного фонду в межах плану Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області.

21 липня 2017 року Зміївська районна державна адміністрація Харківської області подала заперечення, в яких позов не визнала, посилаючись на те, що не є належною особою. Заперечення мотивовані тим, що згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України (в редакції Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності») з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення є компетенцією центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 подав уточнений позов, який пред'явлено до Головного управління держгеокадастру у Харківській області.

23 жовтня 2017 року Крайник Катерина Олександрівна - представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подала заперечення на позов, в яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 видано КСП «Таранівка» на підставі рішення Зміївської районної ради народних депутатів Харківської області від 24 червня 1997 року № 387. Згідно з копією трудової книжки позивач перебував у трудових стосунках з Пасажирським вагонним депо, працюючи з 16 травня 1997 року по 07 грудня 1998 року слюсарем рухомого складу. Оскільки на момент видачі державного акту позивач не був членом КСП «Таранівка», останнього обґрунтовано не включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності, та під час проведення розпаювання.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів того, що він на момент отримання КСП «Таранівка» державного акту на право колективної власності на землю був членом КСП «Таранівка».

15 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що процес приватизації земель Таранівської птахофабрики розпочався в період його перебування на строковій службі. Про його факт невключення до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), він дізнався у 2017 році після його звернення до Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, до Архівного відділу Зміївської районної державної адміністрації Харківської області та отримання від них відповідних довідок і листів. Судом не надана належна оцінка Статуту КСП «Таранівка», згідно з яким останнє є правонаступником Таранівської птахофабрики, а військовослужбовці мають право на земельну частку (пай).

Крім того, ОСОБА_1 вважав, що рішення ухвалено без врахування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року, заява 14448/88; «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року, заява 17748/91; «Nadtochiy v Ukraine» від 15 травня 2008 року, заява 7460/03; «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява 18390/91).

Головне управління держгеокадастру у Харківській області в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що обставини справи було з'ясовано в повному обсязі, а доказам надана належна оцінка.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента) визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної

власності на землю; одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з Таранівською птахофабрикою, працюючи трактористом з 01 вересня 1992 року згідно з наказом № 78. 01 липня 1995 року був звільнений з роботи у зв'язку з призивом на військову службу, яку проходив до 20 грудня 1996 року.

Згідно з розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації № 238 від 15 травня 1996 року Таранівська птахофабрика реорганізована в КСП «Таранівка».

На виконання наказу Фонду державного майна Харківської області від 18 грудня 1998 року № 1186 П КСП «Таранівка» реорганізовано у ВАТ «Таранівка», яке 24 березня 2003 року припинило свою діяльність у зв'язку з банкрутством.

16 травня 1997 року позивач був прийнятий на роботу слюсарем рухомого складу Пасажирського вагонного депо згідно з наказом № 140. На підставі наказу № 228 від 07 грудня 1998 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України (а. с. 6-8, 54-55).

Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 видано КСП «Таранівка» на підставі рішення Зміївської районної ради народних депутатів Харківської області від 24 червня 1997 року № 387. У зв'язку з цим позивача не включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності, та під час проведення розпаювання.

Оскільки станом на 24 червня 1997 року (дату отримання КСП «Таранівка» Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1) позивач не працював в колгоспі та не був його членом, суд першої інстанції правильно застосував положення Указу Президента та дійшов правильного висновку, що позивач не набув право на земельну частку (пай).

Посилання ОСОБА_1 на те, що процес приватизації земель Таранівської птахофабрики розпочався в період його перебування на строковій службі, не грунтується на законі.

Пунктом 2 Указу Президента встановлено, що особа набуває право на земельну частку (пай) в разі включення її до списку, який додається саме до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини обізнаності про факт невключення до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), у 2017 році після його звернення до Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, до Архівного відділу Зміївського районної державної адміністрації Харківської області та отримання від них відповідних довідок і листів на висновки суду не впливають.

Доводи про те, що судом першої інстанції не надана належна оцінка Статуту КСП «Таранівка», згідно з яким останнє є правонаступником Таранівської птахофабрики, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції зазначеному документу надано належну оцінку.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

Л.А.Швецова