Справа № 462/4024/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

з участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми пені за договором,

встановив:

Позивачка 29.08.2017р. звернулась до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить стягнути з відповідачки пеню у розмірі 63994,95 грн. та 640 грн. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 19.01.2013р., укладеного між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_1, в останньої виникла заборгованість за договором у сумі 165178,20 грн.Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2017р. вказану заборгованість було стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивачки у повному обсязі, а також було стягнуто неустойку у вигляді пені передбачену умовами договору за період з 15.02.2015р. по 30.08.2016р.Оскільки закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки зі сторони позивачки, не припиняє зобовязань та не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання її обов'язку - позивач має право на стягнення неустойки за новий період невиконання.Відповідно до п.4.7. Договору за недотримання строків оплати наданих послуг передбачена пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення.У встановлені договором строки відповідачка ОСОБА_1 умови договору не виконала, що встановлено рішенням суду.Відповідно до п. 3, 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата - неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.Оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова розмір пені було стягнуто за період з 15.02.2015 р. по 30.08.2016 р., позивач, відповідно до умов договору і положень чинного законодавства, має право на застосування штрафних санкцій до відповідача, як сторони Договору, у звязку з порушенням строку виконання зобовязання по сплаті 165178,20 грн. у межах строку позовної давності з 31.08.2016р. по 30.08.2017р.Оскільки Договором пеня, як санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з 30.08.2016р. - останнього дня стягнення пені за рішенням суду.В звязку з викладеним у відповідачки станом на 01.02.2018р. виникла заборгованість із сплати пені за 520 днів у розмірі 63994,95 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

В судове засідання позивачка не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, що суд вважає за можливе.

В судовому засіданні відповідачка проти позову заперечила, дала аналогічні пояснення доводам наведеним в письмовому поясненні, просила в задовлені позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2017р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 р. задоволено; стягнуто із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 р. в розмірі 165178,20 грн., 144114,40 грн. інфляційних витрат, 3 % річних від суми боргу в розмірі 12598,80 грн., 157742,91 грн. пені, а всього 479634,31 грн.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5368,49 грн. судових витрат; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 р. недійсним відмовлено; в задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Львова від 06.09.2017р. рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2017р. змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 р. пені в розмірі 157742 грн. 91 коп. шляхом її зменшення до 10000 грн; викладено абзац перший та другий резолютивної частини рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2017 року в наступній редакції: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 року задовольнити частково; стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором про надання юридичних послуг № 125/7-2013 від 19.01.2013 року в розмірі 165178,20 грн., 144114,40 грн. інфляційних витрат, 3 % річних від суми боргу в розмірі 12598,80 грн., 10000 грн. пені, а всього - 331891,40 грн. В решті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Вище вказаними судовими рішеннями встановлено наступні обставини.

19.01.2013 року між адвокатом ОСОБА_2 та відповідачем у справі - ОСОБА_1 укладено договір № 125/7-2013 про надання юридичних послуг у цивільній справі №2-3215/12 (т.1 а.с. 9-10), відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання на представництво інтересів матері клієнта ОСОБА_3, яка є позивачем у цивільній справі №2-3215/12, що розглядається у Печерському районному суді міста Києва, надавати на платній основі юридичні послуги, передбачені в п.1.1. договору в обсягах та порядку, передбачених договором, а клієнт ОСОБА_1 зобов'язалася оплатити юридичні послуги, передбачені в п. 1.1 договору, загальна вартість яких, згідно пункту 4.1 договору визначена у розмірі 32500 грн., що на момент укладання вказаного договору становить еквівалент 4000 доларів США, оплата послуг проводиться згідно п.4.2 договору. Згідно п.4.4. договору за досягнення позитивного рішення по справі № 2-3215/12 (визнання права власності на частину квартири, укладення мирової угодина умовах, що прийняті позивачем) відповідач зобовязалася оплатити адвокату додаткову винагороду у розмірі 10 % від суми, що становить експертну вартість частини квартири АДРЕСА_1, що є предметом судового розгляду.

Відповідно до п.1.2. договору адвокат надає послуги на платній основі, а клієнт зобовязується оплатити послуги (п.1.3); сплатити адвокату гонорар за надання юридичної допомоги в порядку та в розмірі, вказаному у договорі (п. 3.1.6).

Пунктом 4.7 договору передбачено, що за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у цьому договорі, клієнт сплачує адвокату пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до прийняття рішення Печерським районним судом м.Києва або достроково припиняється у порядку, передбаченому договором (п.8.1).

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04.02.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено, в тому числі визнано за нею право власності в порядку спадкування на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Згідно квитанції про надходження коштів і виписок по рахунку позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 38-39ж), всього ОСОБА_2 за договором № 125/7-2013 отримано 32740 грн., з яких 32500 грн. на підставі п.4.1 договору, і 240 грн. згідно з п.п. 4.3, 4.5 договору, як компенсація судових витрат.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що після виконання умов договору сторони підписують акт передачі-прийому наданих послуг.

Листом від 07.02.2014 року адвокатом ОСОБА_2 було запропоновано ОСОБА_1 оплатити вартість її послуг у вигляді 10 % від суми, що становить експертну вартість 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, в семиденний строк та направлено акт прийому-передачі виконаних послуг для підписання.У свої письмовій відмові сплатити додаткову винагороду за договором та підписати акт прийому-передачі наданих послуг ОСОБА_1 зазначила, що вона не вважає рішення Печерського районного суду м.Києва позитивним. На повторні листи ОСОБА_1 також відповіла відмовою.

Аналізуючи зміст оспорюваного договору, суди дійшли висновку, що 10 % від суми, що становить експертну вартість частини квартири АДРЕСА_1, що є предметом судового розгляду, які значаться в договорі як «додаткова винагорода», є платою за надані послуги з надання правової допомоги ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-3215/12, тобто гонораром в розумінні ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При цьому, умовою сплати гонорару в такій формі, як видно з договору, є досягнення позитивного рішення у справі № 2-3215/12, в звязку з чим він виділений і регулюється окремим пунктом договору поряд з іншою формою гонорару - щомісячною оплатою послуг в розмірі 4000 грн. до прийняття остаточного рішення у справі.

Відповідно до звіту про оцінку від 31.10.2013 року, проведеного ТОВ «Альфета-Івелейшн груп», оціночна вартість 2/3 частки жилої трикімнатної квартири №15, загальною площею 95,70 кв.м., яка розташована по вул. Грушевського, 34-А в м. Києві становить 1651782,00 грн.

ОСОБА_1 не виконала свого зобовязання за договором щодо сплати 10 % від суми, що становить експертну вартість 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, 165178,20 грн., а тому ОСОБА_2 вправі вимагати виконання такого зобов»язанння.

Також судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова розмір пені було стягнуто за період з 15.02.2015 року по 30.08.2016 року, відтак позивачка відповідно до умов договору і положень чинного законодавства, має право на застосування штрафних санкцій до відповідачки, як сторони Договору, у звязку з порушенням строку виконання зобовязання по сплаті 165178,20 грн. за період з 31.08.2016 року по 01.02.2018 року.

Суд не приймає до уваги покликання відповідачки, як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що судом вже вирішено питання про стягнення пені, так як рішенням суду пеня стягнута за період з 15.02.2015р. по 30.08.2016р., а основне зобов"язання відповідачкою не виконано по даний час, а вітак позивачка вправі вимагати стягнення пені за період з 31.08.2016 року по 01.02.2018 року.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно до п.3,4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено Правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14).

Як роз'яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

За наведеного, суд приходить до висновку, що позов підставний, так як ОСОБА_1 не виконала свого зобовязання за договором щодо сплати 10 % від суми 1651782,00 грн, що становить експертну вартість 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, а п.4.7. договору № 125/7-2013 від 19.01.2013р. передбачено, що за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у цьому договорі, клієнт сплачує адвокату пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Разом з тим, з врахуванням положень ч.3 ст. 551 ЦК України, а також суми боргу та суми додаткових стягнень -144114,40 грн. інфляційних втрат, 12598,80 грн. 3% річних, 10000 грн. пені за період з 15.02.2015р. по 30.08.2016р., що виникли внаслідок не виконання основного зобов"язання на суму 1651782,00 грн. та які вже стягнуто судовими рішеннями, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, зменшити розмір пені з 63994,95 грн. до 5000 грн.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки 49,98 грн. судового збору.

На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: у ІНФОРМАЦІЯ_1/ на користь ОСОБА_2 /ідентифікаційний номер / 5000 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49.98грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя