Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2405/17 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 283/2405/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 відчуження належної йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.03.2004 року, реєстровий номер № 2-691, квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати в частині відмови у накладенні арешту на майно відповідача та постановити нове судове рішення в цій частині - про задоволення вимог заяви. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано співмірність суми позову вартості забезпеченого майна. Вважає, що відмова у задоволенні іншої частини заяви може унеможливити виконання судового рішення.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з'явився, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в апеляційному суді проти доводів, наведених в апеляційній скарзі заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вказав, що вартість майна, на яке накладено арешт, буде достатньою для відшкодування шкоди, оскільки розмір шкоди, яка буде стягнута за рішенням суду, на його думку, становитиме менший розмір.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

04.12. 2017 року ОСОБА_1. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 та заборони його відчуження, в обґрунтування якої зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач спричинив йому матеріальну шкоду шляхом пошкодження його автомобіля на суму 1165979, 50 грн. В добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду ОСОБА_4 відмовився та почав продавати належне йому майно. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкта нерухомого майна щодо суб'єкта йому на праві власності належать: квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; будинок в АДРЕСА_4; ? частини будинку в АДРЕСА_5; ? частини квартири в АДРЕСА_2; ? частини квартири в АДРЕСА_3. Вважає, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення в подальшому.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову в частині заборони відчуження ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, та відмовляючи у задоволенні заяви в іншій частині суд першої інстанції виходив із того, що згідно відомостей в реєстрі ідентифікаційного номеру або серії та номеру паспорту, не можна стверджувати, що об'єкти нерухомості належать відповідачу (а.с. 14).

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру допускається забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Позов забезпечується також забороною вчиняти певні дії (п.2. ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Крім того, змістом частини 3 наведеної статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень пп. 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте суд, всупереч зазначеним вище нормам права та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, не пересвідчився в тому чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також не дослідив співмірність заходів забезпечення позову до заявлених позивачем вимог, та дійшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в решті вимог.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про стягнення майнової шкоди. Розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди, встановлений у висновку №017/550 експертного автотоварознавчого дослідження від 12.12.2017 року, становить 1163779,50 грн.

Зазначений розмір заподіяної шкоди не є безспірним, оскільки триває судовий розгляд справи, проте є орієнтовним у вирішенні питання про забезпечення позову.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкта нерухомого майна щодо суб'єкта йому на праві власності належать: квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; будинок в АДРЕСА_4; ? частини будинку в АДРЕСА_5; ? частини квартири в АДРЕСА_2; ? частини квартири в АДРЕСА_3. Загальна вартість переліченого майна складає близько 160 000 грн.

Судом першої інстанції забезпечено позов шляхом заборони відчуження належної на праві власності відповідачу квартири АДРЕСА_1. При цьому судом не враховувалась ринкова вартість зазначеного майна та його відповідність розміру заподіяної шкоди в контексті співмірності.

А тому апеляційний суд вважає, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не є співмірним розміру заподіяної шкоди та існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки інше майно відповідачем може бути відчужене.

Крім того, основним мотивом відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку із відсутністю в реєстрі відомостей щодо ідентифікаційного номеру або серії та номеру паспорту, не можна стверджувати, що об'єкти нерухомості належать відповідачу.

Вказані висновки є безпідставними, так як у наявній у справі інформації щодо майна відповідача зазначено, що він є власником майна, а відсутність відомостей про паспортні дані не є підставою для висновків щодо відсутності права власності.

Посилання скаржника щодо відсутності порядку оскарження в резолютивній частині ухвали спростовуються матеріалами справи (а.с. 14).

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального законодавства тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви, а матеріали справи підлягають поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволені заяви про забезпечення позову, а питання направити до суду першої інстанції для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.02.2018.

Головуючий Судді