Єдиний унікальний номер 243/9369/15-ц Номер провадження 22-ц/4804/58/18
Категорія: 27 Номер провадження 22-ц/4804/58/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Словянського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року (під головуванням судді Мінаєва І.М., повний текст рішення складено 21.05.2018 року) у справі №243/9369/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19.01.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач порушив умови договору, своєчасно не погасив заборгованість та не сплатив відсотки за користування, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.06.2015 року в сумі 43437,48 грн., із яких: 6 620,23 грн. - заборгованість за кредитом, 36817,25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 438,49грн. штраф (процентна складова). Із загальної суми заборгованості віднімається сума заборгованості в 34667,61 грн.,яка була стягнута рішенням Словянського міськрайонного суду від 06.08.2013 року. З урахуванням зазначеного просив стягнути з відповідача остаточну суму заборгованості в 9708,36 грн..

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. З ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 19.01.2006 року в розмірі 9708,36грн. та судовий збір в сумі 1218 грн..

Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 26 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення прийнято до розгляду.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 16 квітня 2018 року заочне рішення Словянського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року скасовано.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» залишені без задоволення. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ КБ «Приватбанк» згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено розрахунок заборгованості та докази, що містяться в матеріалах справи. Вказує, що під час звернення до суду з позовом банк надав докази на підтвердження своїх позовних вимог. Проте судом порушено ч.4 ст.265 ЦПК України та не прийнято докази зі сторони банку, а також не обґрунтовано підстави їх відхилення.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що строк дії договору відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору виконання зобовязань визначено щомісячними платежами у розмірі 7% від залишку заборгованості по кредитному ліміту на кінець звітного місяця. Позовна давність в даному випадку обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Проте вирішуючи питання про застосування позовної давності суд не визначився з початком

її перебігу, оскільки без встановлення обставин щодо обовязку відповідача відносно погашення заборгованості частинами або погашення кредиту в повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог. Судом не враховано, що заборгованість до стягнення заявлена за період з 29.03.2013 року по 30.06.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду позивачем не подано.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 9708,36 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Посилання в апеляційній скарзі про виклик в судове засідання представника Банку з метою детального пояснення конкретних обставин справи є безпідставним, оскільки ЦПК передбачає в даному випадку розгляд справи в письмовому провадженні без виклику сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж відповідачем було внесено 14 серпня 2009 року. Зазначеним обставинам надана оцінка рішенням Словянського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року. Враховуючи, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості станом на 19.01.2015 року, то позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Між тим такий висновок не відповідає встановленим обставинам, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути

позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зі своєї сторони зобовязався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором.

Строк дії кредитної картки встановлено по 31 грудня 2009 року. Останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 14 серпня 2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Заочне рішенням Словянського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені, скасовано за заявою відповідача.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку із пропуском строку для звернення до суду. Предметом судового розгляду була заборгованість за кредитним договором від 19.01.2006 року станом на 29.03.2013 року в сумі 34667,61 коп., яка складалася із заборгованість за кредитом в розмірі 6620,23 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 25920,35 грн. , 500грн. - штраф (фіксована частина), 1627,03 грн.- штраф (процентна складова).

В підтвердження нової заборгованості банком надано розрахунок станом на 30.06.2015 року.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що утворилася заборгованість за кредитом станом на 30.06.2015 року в сумі 43437,48грн., із яких: 6620,23 грн. - заборгованість за кредитом, 36817,25 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, , 500грн. - штраф (фіксована частина), 438,49грн.- штраф (процентна складова).

Однак позивач зазначив, що заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року стягнута заборгованість за кредитним договором , яка утворилася на 29.03.2013 року в сумі 34667,61 грн..З урахуванням зазначеного рішення заборгованість за кредитним договором за період з 29.03.2013 року по 30.06.2015 року складає 9708,36 грн., яку він просив стягнути з відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що банк відповідно до положень ст.1050 ЦК України використав своє право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та звернувся до суду з позовом про повернення боргу, питання щодо заборгованості за кредитним договором було вирішено рішенням Словянського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року.

Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 6620,23 грн. вже була складовою заборгованості станом на 29.03.2013 року і щодо якої було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском строку для звернення до суду. Доказів того,що вказане рішення скасовано не надано. Підстави для повторного вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6620,23 грн. відсутні.

Судом встановлено, що строк дії картки сплив 31 грудня 2009 року, що підтверджено відповідною довідкою, наданою Банком. Відтак, у межах строку кредитування до 31 грудня 2009 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними

(щомісячними) платежами . Починаючи з 31 грудня 2009 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Банк в позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 19.01.2006 року станом на 30.06. 2015 року,яка складається з заборгованості за кредитом 6620,23 грн. , заборгованості по відсотках за користування кредитом та штрафу.

Тобто банком продовжувала нараховуватися заборгованість за відсотками та штраф за несвоєчасність виконання зобовязання за договором кредиту поза межами рішенням Словянського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року, яким вирішено питання щодо заборгованості за кредитом та процентами.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом

за період з 29.03.2013 року по 30.06.2015 року, то припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом та штрафу лише до 31.12.2009 року, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії кредитної картки. Подальше нарахування процентів та штрафу у відсутність тіла кредиту є безпідставним.

За встановлених обставин позивачем не доведено наявність заборгованості у відповідача за договором кредиту.

В апеляційній скарзі представник Банку посилається на те, що суд не правильно дійшов висновку про пропуск строку, оскільки ставилося питання про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 29.03.2013 року по 30.06.2015 року. Зазначені доводи частково заслуговують на увагу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що строк дії картки сплив 31 грудня 2009 року, і з цієї дати у банку були взагалі відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом та штрафів. А відносно заборгованості за кредитом в сумі 6620,23 грн. за вказаний період відсутні будь-які правові підстави для стягнення вказаної заборгованості, так як питання щодо її стягнення було вирішено рішенням Словянського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 9708,36 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Судді: Г.В.Новікова

А.В.Гапонов

О.М.Біляєва