РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018

м.Харків

Справа № 639/3055/16-ц

провадження 2/639/103/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

Учасники справи:

позивач-Мірошниченко Т.О.

відповідач- Жукова Н.С.

представники позивача- ОСОБА_24., ОСОБА_1

представник відповідача-ОСОБА_25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, повернення сторін у первісний стан, анулювання правової реєстрації, визнання права власності, скасування заборони відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 18 вересня 2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, повернення сторін у первісний стан, анулювання правової реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, визнання права власності на зазначену квартиру, скасування заборони відчуження нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. при посвідченні договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що за укладеним 18.09.2014 р. договором довічного утримання ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належну квартиру, взамін чого відповідач зобов'язалась забезпечувати її довічним утриманням.Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги визначена у розмірі однієї мінімальної пенсії на місяць.

Позивач вказує, що вона є одинокою жінкою, у середині березня 2014 р. потрапила до клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мєщанінова з діагнозом ішемічний інсульт.У лікарні її відвідала племінниця ОСОБА_3, пообіцяла доглядати.Після виписки із лікарні відповідач запросила ОСОБА_2 проживати до себе, а в її квартиру вселився брат ОСОБА_3, де мешкав до вересня 2014 р., поки позивач проживала у племінниці.

ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не виконує взяті на себе за договором обов'язки, не утримує її, не доглядає, не надає необхідне харчування, одяг, допомогу, не забезпечує належний догляд, загальне медичне обслуговування. З часу укладення з відповідачем договору довічного утримання, як вказує ОСОБА_2 бачила відповідача не більше 7-8 разів, коли вона супроводжувала позивача до лікарні, а також відвідувала вдома. На пропозиції позивача надати матеріальну допомогу при планової госпіталізації до лікарні грубо відмовила, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, а з лютого 2016 р. взагалі припинила відвідувати та телефонувати.

ВідповідачОСОБА_3 проти позову заперечувала, стверджуючи, що як тільки їй повідомили про те, що тітка потрапила в лікарню з інсультом, вона відразу ж приїхала до неї, за весь час лікування за власні кошти покупала всі необхідні ліки, предмети гігієни, оскільки позивачка не вставала, доглядала за нею, привозила їжу, годувала її, виходжувала .С урахуванням того, що позивачка потребувала після виписки з лікарні стороннього догляду і не могла підніматися на п'ятий поверх, на якому розташована квартира, а відповідачка проживала в житловому будинку, було прийнято рішення, що ОСОБА_2 буде проживати у ОСОБА_3 до одужання. Для цього брат відповідачки звільнив свою кімнату в будинку, а сам тимчасово став мешкати у квартирі позивача.

Як пояснила відповідач, коли ОСОБА_2 стала одужувати, до неї часто приїжджала подруга, привозила спиртні напої, а оскільки ОСОБА_3 забороняла тітці таку поведінку, остання наполягала на тому, щоб її перевезли до квартири і відповідач зможе її відвідувати та доглядати.Після укладення договору довічного утримання та переїзду позивачки за місцем реєстрації, ОСОБА_8 зазначає, що постійно привозила позивачу продукти харчування, їжу, ліки, прибирала в квартирі, давала гроші, возила на автомобілі у лікарню і поліклініку на обстеження, оформлювали документи по встановленню інвалідності, а потім для призначенням ОСОБА_2 пенсії.

ОСОБА_3 посилалася також на те, що коли позивач остаточно зміцніла і біля неї стали з'являтися сторонні люди, які цікавилися житлом, привозили спиртні напої, в квартирі частіше залишалася подруга ОСОБА_2 у нетверезому стані, відповідач вимушена була у лютому 2016 р. звернутися до дільничного інспектора з метою запобігання можливих шахрайських дій щодо квартири. З того моменту позивач відмовлялася приймати від племінниці продукти харчування, скандалила з нею, виганяти і припинила спілкування. Відповідачка також вказує, що виконувала всі умови договору, забезпечувала харчуванням, медикаментами, здійснювала необхідну допомогу, в квартирі зробила косметичний ремонт, звільнила житло від пляшок і сміття, провела дезінфекцію, поміняла колонку, придбала диван. Не відмовляється і в подальшому надавати матеріальну підтримку позивачеві.

Відповідач заперечує пояснення позивача про те, що нібито вона повертала ОСОБА_3 гроші за ліки, сама себе утримувала, оскільки пенсія ОСОБА_2 незначна і не може забезпечити необхідні витрати на лікарські препарати, продукти харчування. Як стверджувала відповідач, вона витратила близько 5 тис. грн. тільки на лікування тітки у лікарні і таких заощаджень ОСОБА_2 не мала. Вважає, що одностороння відмова від зобов'язання має місце саме з боку позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 проживає і зареєстрована у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 17.04.2003 р. за реєстровим № 6-03-222667. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 18.09.2014 р.

18 вересня 2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання ( догляду), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П.за реєстровим № 2339 ( а.с. 11-12).

Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що відчужувач ОСОБА_2 передає у власність, а набувач ОСОБА_3 приймає у власність належну відчужувачу квартиру АДРЕСА_1 взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Із пунктів 7.8 вказаного договору вбачається, що за цим договором набувач ОСОБА_3 зобов'язується в межах вартості матеріального забезпечення довічно повністю, доглядати, утримувати відчужувача, надаючи необхідне харчування, одяг, забезпечувати належний догляд, а також необхідне загальне медичне обслуговування та необхідну допомогу, у разі смерті поховати його. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги встановлена сторонами у розмірі однієї мінімальної пенсії на місяць. Грошова оцінка матеріального забезпечення, яке щомісячно має надаватися ОСОБА_2та оцінена сторонами, підлягає індексації у порядку, встановленому законом .

За п. 14 договору він може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін-у судовому порядку.

Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7900, наданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» випливає, що ОСОБА_2 знаходилась у неврологічному відділенні з 16.03.2014 р. по 03.04.2014 р. з діагнозом: ішемічний інсульт стовбурово- полушарної локалізації з лівостороннім гемипарезом, окоруховими порушеннями, гіпертонічна хвороба Ш ст., ризик дуже високий, ішемічна хвороба серця. Після проведеного лікування стан хворої середньої тяжкості, рекомендовано спостереження невропатолога, терапевта за місцем проживання, постійний прийом лікарських препаратів.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією сірї 12 ААА № 114604 від 17.09.2015 р. ОСОБА_2 визнана інвалідом П групи ( а.с. 83).

З пояснень свідка ОСОБА_9- матері відповідача та дружини брата позивача випливає, що крім них у ОСОБА_2 інших родичів не має, тому коли у березні 2014 р. вона з інсультом потрапила до лікарні, племінниця ОСОБА_3 доглядала за нею, забезпечувала продуктами, медикаментами, тому як у позивача грошей не було. У зв'язку з тим, що позивач потребувала сторонньої допомоги, тривалого часу реабілітації, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 забрали її проживати у свій будинок, відвели для неї окрему кімнату, утримували та доглядали за нею, лікували, возили до лікарні, поліклініки , допомогали встановлювати групу інвалідності, оформили їй пенсію, проте коли стан здоров'я ОСОБА_2 значно покращився, до неї стали приходили подруги і вона вимагала відвезти її додому. При цьому, в квартирі ОСОБА_2 свідок з відповідачем навели порядок, оскільки одна кімната була не жилою, зробили косметичний ремонт.

Аналогічні пояснення надані свідком ОСОБА_10, який пояснив, що він звільнив свою кімнату у будинку після того, яка сестра і мати забрали позивача з лікарні, тому на час її перебування свідок оселився в квартирі тітки.Стверджував, що відповідач здійснювала догляд за ОСОБА_2, супроводжувала її до закладів охорони здоров'я, займалась оформленням інвалідності, пенсії, а свідок їх возив на автомобілі.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила в судовому засіданні, що відповідач та її брат ОСОБА_12 привозили ОСОБА_2 до лікарні, де свідок працює, на обстеження та проходження лікарської комісії для встановлення групи інвалідності. ОСОБА_11 також відомо, що біля шести місяців позивач проживала в будинку ОСОБА_3, нею опікувались, лікували після інсульту.

Зазначені свідки, а також свідок ОСОБА_13 стверджували, що після укладення договору довічного утримання у вересні 2014 р., ОСОБА_2 повернулась в свою квартиру, ОСОБА_3 до неї приїжджала постійно, привозила продукти харчування, ліки і продовжувала піклуватися про неї.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором довічного утримання відповідачем надані чеки на придбання ліків для ОСОБА_2 на суму 4579 грн., продуктів харчування на 415,15 грн., копії квитанцій про сплату комунальних послуг у розмірі 3092,11 грн., а також наявні у ОСОБА_14 виписки з медичної карти ОСОБА_2, консультативні висновки, карти проходження обстеження ( а.с. 60-73, 74-82).

З досліджених квитанцій на лікарські препарати випливає, що більшість чеків на суму 3563 грн. стосується купівлі ліків, що відповідали інформації про лікування з медичної карти, в період знаходження ОСОБА_2 у лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги в березні-квітні 2014 рр., тобто до укладення договору довічного утримання.

З копій квитанцій на придбання продуктів, які містяться в матеріалах справи, не вбачається, що ці товари придбавались ОСОБА_3 для ОСОБА_2 на виконання договору довічного утримання.

Відповідачем не представлено до суду допустимих письмових доказів про виконання умов п. 7,8 договору довічного утримання, а саме щомісячного надання позивачу матеріальне забезпечення (харчування, одягу, догляду , необхідної допомоги, медичного обслуговування) на суму не менше однієї мінімальної пенсії на місяць згідно з діючим законодавством , тобто не менше 949 грн. на 2014- 2015 р., 1076 грн. на 2016 р.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтвердили, що відповідач допомагала ОСОБА_2 у лікарні, прибирала квартиру тітки та на протязі півроку після того, як позивач виписалась з лікарні, доглядала за нею і проживала разом у своєму будинку. Як повідомляла свідкам ОСОБА_2, їй було некомфортно мешкати у родичів, вона постійно просила після одужання відвезти її додому.У день укладення договору довічного утримання ОСОБА_2 повернулась до своєї оселі. З того часу, як свідчать ОСОБА_15, ОСОБА_17 , ОСОБА_18, відповідача вони не бачили та на свята до ОСОБА_2 вона не приїздила.

Разом з тим, позивач не заперечує, що ОСОБА_3 привозила їй подукти харчування у мінімальному обсязі, але грошей їй не залишала, крім одного разу, коли надала їй 50 грн.

На підтвердження пояснень про те, що ОСОБА_2 самостійно несла витрати на ліки та оплату комунальних послуг у 2015-2016 р.р., позивачем надані оригінали чеків, але вони стосуються періоду після лютого 2016 р., коли сторони припинили спілкування між собою ( а.с. 122-138 ,160-165).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтями 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача ( ч.1 ст. 749 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 статті 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

За своїм змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.

Згідно частини 1 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 фактично підтвердила доводи ОСОБА_2 про те, що з лютого 2016 р. утримання та догляд за договором довічного утримання повністю припинився.

Оскільки між сторонами останнім часом склалися напружені відносини, ОСОБА_3 не має можливості в подальшому виконувати зобов'язання, визначені договором, а ОСОБА_19 відмовляється від допомоги відповідачки і спілкування з нею, такі взаємовідносини поставили під сумнів подальше виконання умов договору довічного утримання набувачем.

Судом також встановлено, що у вересні 2017 р. відповідач ОСОБА_3 одружилась з ОСОБА_20, переїхала до чоловіка у м. Одесу, народила дитину у 2018 р., що також виключає можливість подальшого виконання покладених на неї обов'язків за договором (а.с. 173-174,215-216).

Аналізуючи наведене, суд вважає, що оскільки відповідачем не доведено належним чином виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання, порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України шляхом розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором.

Разом з тим , у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині повернення сторін у первісний стан , анулювання правової реєстрації права власності на квартиру, визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру, скасування заборони відчуження нерухомого майна суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у разі розірвання договору, за яким відбувся перехід права власності на нерухоме майно, на підставі рішення суду подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно відчужувача до укладення такого договору.

Отже, судове рішення про розірвання договору довічного утримання є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зняття заборони його відчуження, а тому позовні вимоги в частині повернення сторін в попередній стан , визнання права власності на квартиру не підлягають задоволенню, оскільки є зайвими.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_19 звільнена від сплати судового збору згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на 06.04.2016).

За вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_2 частково задоволено , з ОСОБА_3 в дохід держави, виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір на час звернення до суду у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 18 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. за реєстром № 2339, розірвати.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. ( ІПН НОМЕР_1, прож.АДРЕСА_1). Відповідач- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2).

Повне судове рішення складено 06.11.2018.

СУДДЯ -