Справа № 222/1646/17
Провадження № -д/222/1/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Доценко С.І.,

при секретарі Болбат Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Нікольське клопотання Голови Суду Тараклія Республіки Молдова та ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Суду Тараклія Республіки від 18.04.2016 року в частині стягнення державного мита та ОСОБА_1 в частині виконання рішення Суду Тараклія Республіки Молдова щодо стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах 1993 року Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області до Володарського районного суду Донецької області надійшло клопотання Голови Суду Тараклія Республіки Молдова про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Суду Тараклія Республіки від 18.04.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місяця проживання неповнолітніх дітей з батьком, припинення стягнення аліментів на дітей затвердженого ухвалою суду Тараклія Республіки Молдова від 01.04.2015 року про дозвіл на виконання на території Республіки Молдова рішення Володарського районного суду Донецької області Ураїни від 06.10.2014 року на користь ОСОБА_2 в частині стягнення державного мита на користь держави Республіки Молдова в розмірі 984.85 лей , а також клопотання ОСОБА_1 в частині визнання та примусового виконання на території України рішення суду Тараклія Республіки Молдова від 18.04.2016 року щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є громадянкою України та мешкає на території України, АДРЕСА_1 паспорт України ВС 072554 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 911.90 леїв на кожну дитину , починаючи з 07.10.2015 року до їх повноліття .

ОСОБА_2 неодноразово викликалась в судове засідання для розгляду зазначених клопотань, але ж судові повістки направлені рекомендованим листом за зазначеною в клопотаннях адресою Донецька область, Нікольський (раніше Володарський) район, АДРЕСА_2, були повернуті до суду без вручення

Згідно довідки Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області № 02-25/111 від 15.02.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає.

Дослідивши матеріали клопотання суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», підписаної країнами-учасницями СНД у м. Мінську 22 січня 1993 року, ратифікованої 11 листопада 1994 року, передбачено, що кожна з договірних сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на територіях інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Згідно зі ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Статтею 55 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року, передбачено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо: а) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили; б) відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду; в) у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане і виконане рішення, було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу, або мається визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження по даній справі; г) відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи; д) відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності; е) минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Відповідно до ч. 3 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Частина 3 статті 466 ЦПК України передбачає - якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

До клопотань додано копію рішення Суду Тараклія Республіки Молдова від 18.04.2016 року яким було задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, припинення з дати подання заяви стягнення аліментів затверджене ухвалою суду Тараклія від 01.04.2015 року про дозвіл на виконання на території Республіки Молдова рішення Володарського районного суду Донецької області від 06.10.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 на кожну дитину по 911.90 лей, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 07.10.2015 року і до повноліття дітей. Також з ОСОБА_2 на користь держави було стягнуто державне мито в розмірі 984,85 лей.

Із судового рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не приймала участі в судовому засіданні, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена не в спосіб, передбачений Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - звичайним поштовим повідомленням , яким їй було направлено копію позовної заяви з додатками, інформацією про її права та обовязки, а також повідомленням про час місце удового розгляду справи .

На підтвердження вручення позовної заяви та належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи додано лише довідку голови Суду Тараклія Республіки Молдова від 02.11.2016 року № 5780 про те, що ОСОБА_2 була своєчасно та належним чином повідомлена про дату розгляду справи.

Суд зясував, що доручення Суду Тараклія Республіки Молдова про вручення документів та повідомлення про дату час та місце розгляду справи відносно ОСОБА_2за зазначеним позовом в порядку, передбаченому Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року до Володарського районного суду Донецької області за 2015-2017 роки не надходило.

Згідно до довідки Кальчицької сільської ради Донецької області встановлено, що боржник ОСОБА_2 за вказаною в клопотаннях адресою не проживає.

Таким чином у суду відсутні належні докази на підтвердження того, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

В судове засідання за викликом суду рекомендованими листами вона не з»явилась. Повідомлення повернулись без вручення, у зв»язку із чим суд був позбавлений можливості пересвідчитись в тому, що боржник дійсно була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання Голови Суду Тараклія Республіки Молдова визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Суду Тараклія Республіки від 18.04.2016 року частині стягнення державного мита на користь держави та ОСОБА_3 за цим же позовом про примусове виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей є необґрунтованим тому що відповідач( боржник) ОСОБА_2 не приймала участі в розгляді справи, та відсутні докази про її належне повідомлення про наявність позову та про дату, час та місце судового засідання в Суді Тараклія Республіки Молдова, що відповідно до вимог ч.4 ст. 466 ЦПК України, є підставою для залишення клопотання без розгляду та повернення його стягувачу, разом з документами, що додані до нього.

Керуючись ст.ст. 462,463,466 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Залишити без розгляду клопотання Голови Суду Тараклія Республіки Молдова про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового рішення суду Тараклія Республіки Молдова від 18.04.2016 року в частині стягнення державного мита на користь держави Республіка Молдова в розмірі 984.85 лей з громадянки України ОСОБА_2 (із зазначенням адреси проживання: Україна, АДРЕСА_4) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місяця проживання неповнолітніх дітей з батьком припинення стягнення аліментів на дітей затвердженого ухвалою суду Тараклія Республіки Молдова від 01.04.2015 року про дозвіл на виконання на території Республіки Молдова рішення Володарського районного суду Донецької області України від 06.10.2014 року на користь ОСОБА_2 та стягнення аліментів з ОСОБА_2 та повернути його Суду Тараклія Республіки Молдова, разом з документами, що додані до нього.

Залишити без розгляду клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового рішення суду Тараклія Республіки Молдова від 18.04.2016 року в частині стягнення аліментів з громадянки України ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначенням адреси проживання: Україна, АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 07.10.2015 року і до повноліття дітей та повернути його Суду Тараклія Республіки Молдова, разом з документами, що додані до нього.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складання ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.І. Доценко