Провадження № 2/127/3570/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

за участю секретаря Гончарука І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог Державна Казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна Казначейська Служба України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 08.07.2014 року в с. Хоменки, Шаргородського району відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Транзит», яким керував позивач та ВАЗ-2107, під керуванням ОСОБА_7 В результаті вказаної ДТП загинула вагітна дружина позивача.

26.09.2014 року позивачу предявлено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Визнаючи позивача винуватим даної трагедії слідчий Шень Т.О. та експерт ОСОБА_8 виходили з того, що на зустрічну смугу виїхав саме позивач, а не водій автомобіля ВАЗ -2107 ОСОБА_7 При цьому обидва, незважаючи на клопотання позивача, допустили примітивізм та прийшли до висновку про зіткнення на зустрічній, відносно позивача, смузі на підставі того, що сліди зіткнення були «намальовані» слідчим в протоколі ОМП на зустрічній смузі без урахування масштабів та пропорцій.

В подальшому, обвинувальний акт відносно позивача передано до суду, однак 17.11.2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області виніс виправдовувальний вирок та позивача визнано невинувати у вчиненні інкременованого йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України. 16.04.2018 року Апеляційний суд Вінницької області залишив в силі зазначений вирок відносно позивача. Позивач зазначає, що він перебував під слідством та судом з 26.09.2014 року по 16.04.2018 року, тобто 42 повних місяці. В зв'язку із тим, що відповідно до ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" з 01.01.2018 року встановлено мінімальну заробітну плату на рівні 3723 грн., а відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, то самий мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, у будь-якому випадку має складати 156 366 грн.

В позовній заяві позивач при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, просив врахувати тривалість та тяжкість вимушених змін у його житті, їх час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. Фактично у звязку із перебуванням під слідством і судом понад три роки, він був вимушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, адже саме по собі незаконне притягнення до відповідальності є не аби яким стражданням. Враховуючи тривалість та глибину моральних страждань та керуючись принципами справедливості, поміркованості, розумності, позивач прийшов до висновку, що загальну суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню слід визначити у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, тобто у сумі 469098 грн., які він просив стягнути із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просив їх задоволити.

Представники відповідачів заперечили щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових відзивах, долучених до матеріалів справи.

Третя особа, представник Державної казначейської Служби України заперечила щодо задоволення даного позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5, перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9, з 14.10.2012 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Садковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №5 (а.с.8).

Згідно повідомлення про підозру позивачу ОСОБА_5 26.09.2014 року вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненніним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого (а.с.9-12).

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017 року, ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у звязку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним. (а.с.13-22).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16.04.2018 року, вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017 року відносно ОСОБА_5, залишено в силі (а.с.23-32)

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи справу по суті, суд застосовує норми права, на які посилались сторони, зокрема і ті, які регламентують порядок відшкодування моральної шкоди.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як передбачено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, регулюється частиною першою статті 1167 ЦК України, частиною шостою статті 1176 ЦК України.

Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не в праві зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучити інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобовязується вирішити справу за тим позовом, що предявлений і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну належного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 752/19715/14.

У своєму позові позивач ОСОБА_5 зазначив відповідачами ОСОБА_6 Вінницької області та Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, а Державне Казначейство Служби України зазначив третьою особою.

Згідно до вимог ст. 25, п.9 розділу VIПрикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2001 року №845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий же порядок передбачений і п. 1.3. Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року №39. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок коштів державного бюджету, в зв'язку із чим, Державна казначейська служба України мала бути залучена до участі в справі в якості співвідповідача, а не в якості третьої особи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що суд самостійно не вправі визначати відповідача у справі, клопотання про залучення іншого відповідача або ж співвідповідача ні позивачем, ні його представником заявлено не було, а позов, на думку суду, подано до неналежного відповідача, позовна заява ОСОБА_5 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна Казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 55, 56 Конституції України; статтями 4, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог Державна Казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2018 року.

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_6 Вінницької області, 21050, м. Вінниця, вул. Монастирська,33.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, 21050 м. Вінниця, вул. Театральна,10.

Третя особа: Державна Казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6.

Суддя: