Номер провадження 6/522/204/18
Справа № 522/1689/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі, подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області, про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2018 року державний виконавець державної виконавчої служби Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області, звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла, а саме квартири АДРЕСА_1.

Подання державний виконавець мотивує тим, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження за АСВП № 55617629 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів. До складу зведеного виконавчого провадження входить шість виконавчих проваджень на загальну суму боргу у розмірі 70 485,94 гривень.

Сторони у судове засідання не викликались, у відповідності зі вимогами ч. 2 ст. 439 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця або приватного виконавця.

Дослідивши подання, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України „ Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місце знаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканість житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Проте, державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби, які не потребують примусового проникнення до житла; немає доказів про отримання ним викликів до відділу державної виконавчої служби; немає інформації про зареєстроване місце проживання боржника; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій. Зокрема, боржнику не вручено у передбаченому законом порядку копії постанов про відкриття виконавчих проваджень безпосередньо у відділі ДВС, не відібрано пояснень з приводу не виконання ним рішень судів.

Таким чином відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житлового приміщення є недоведеними, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості іншого володіння особи, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7,10,11-13,260,263,439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області, про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Повний текс ухвали виготовлений 01.02.2018 року.

Ухвала набуває законної сили через 15 днів після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області в порядку, визначеномуст.354-356 ЦПК України.

Суддя: 01.02.2018