Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3249/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/3249/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначав, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 03 серпня 2007 року та зареєстрований в даній квартирі. ОСОБА_2, не будучи власником квартири, змінила вхідні замки, в квартирі проживають невідомі йому люди, до квартири він потрапити не може. Відповідач безпідставно перешкоджає в користуванні квартирою, добровільно надати ключі від вхідних дверей відмовляється. Враховуючи вищевикладене просив, усунути перешкоди в користуванні ним житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення його до даної квартири.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує, що станом на день подачі позовної заяви він, згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, являється власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований в ній. Твердження суду, про те, що з 01 жовтня 2012 року його право власності на спірну квартиру припинилося, не відповідає фактичним обставинам справи, так як відповідно до ЦК України право власності припиняється з моменту проведення відповідної державної реєстрації. Факт його реєстрації в спірній квартирі має правове значення. Рішення суду відносно нього про визнання таким, що втратив право користування даною квартирою, не приймалось, як наслідок він має всі законні права в частині користування квартирою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2007 року між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдаровуваним) укладено договір дарування квартири, відповідно до якого дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар безоплатно приватизовану квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежа Л.Г., та зареєстровано в реєстрі за №6355.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2012 року визнано нікчемним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Рішення суду набрало законної сили 01.10.2012. Тобто, на теперішній час ОСОБА_1 не є власником спірної квартири.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що з 01.10.2012 право власності позивача на спірну квартиру припинилось та не підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення судового рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка чинить ОСОБА_1, як користувачу спірної квартири, перешкоди в її користуванні, а саме, що вона замінила вхідні двері, в його немає ключів від вхідних дверей.

Посилання на заяву від 15.08.2007 адресовану начальнику ВЖРЕП №1 є безпідставним, оскільки на той час позивач був власником квартири, відповідно до договору дарування від 03.08.2007.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним та відповідає зібраним у справі доказам.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 14 березня 2018 року.

Головуючий

Судді