ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/6409/16-ц

провадження № 22-ц/781/91/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницького ГТУЮ Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Павелко І.Л. від 03 жовтня 2017 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ Кіровоградської області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені, посилаючись на те, що відповідно до виконавчого листа №2-4992, виданого 24.02.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, було призначено з відповідача на користь позивача стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 30.05.2011 року і до 15.10.2013 року.

За вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, але за час цього провадження з відповідача не було стягнуто жодних коштів, добровільно аліменти вона також не сплачувала, надала державному виконавцю неправдиві дані про своє місце роботи.

Відповідач працює з 05.10.2011 року на посаді дільничного інспектора та за період з січня 2012 року по жовтень 2013 року отримала доходи в сумі 30903 грн. 34 коп.

З 30.05.2011 року по 15.10.2013 року відповідачем сплачено аліменти лише з березня по червень 2013 року.

Внаслідок не виконання рішення суду відповідачем, у неї утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 7373,33 грн.

Тому, посилаючись на положення ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 30.05.2011 року по 28.09.2017 року у розмірі 174 996,59 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволенні позову, посилаючись на неповне, необ'єктивне дослідження судом матеріалів справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького ГТУЮ Кіровоградської області, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України)

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, вважаючи їх такими, що вони не ґрунтуються на положеннях ст. 196 СК України.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача в розмірі ? частини всіх доходів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 20 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі якого, 24 лютого 2012 року видано виконавчий лист №2-4992. (а.с.6)

Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.09.2014 року становить - 7373,33 грн. (а.с.41,42)

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оглянутих у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4992 від 24.02.2012 року боржнику стало відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з неї аліментів лише 09.10.2014 року. Інших фактичних даних, із яких можна зробити висновок, що відповідачу було відомо про наявність згаданого виконавчого провадження раніше, позивачем не надано.

Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач знала про ухвалення 13 січня 2012 року Кіровським районним судом Кіровоградської області рішення про стягнення з нею аліментів, оскільки вона не була присутня при його ухваленні.

Зазначене має істотне значення для вирішення питання щодо встановлення факту ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується з часу невиконання рішення суду.

Тому не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, які зводяться до того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, яка умисно ухилялася від їх сплати.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, оскільки останній день стягнення аліментів на користь позивача за рішенням суду визначено дату досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2, то саме до цього дня з моменту встановлення факту ухилення відповідача від сплати аліментів і здійснюється нарахування пені.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-300цс16.

За таких обставин, ураховуючи, що позивачем не виконано вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України щодо обов'язковості доведення факту ухилення відповідача від сплати аліментів, а саме в період із дня відкриття виконавчого провадження до дня настання повнолітня дитини, то згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: