Справа № 344/2755/17
Провадження № 2/344/706/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Центр державного земельного кадастру про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 24.11.2017 року в сумі 82 437,30 грн.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державного підприємства Центр державного земельного кадастру про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 24.02.2017 року в сумі 51 460,86 грн. Позов мотивувала тим, що вона з 01.07.2008 року по 03.12.2015 року працювала у Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру. Наказом №47-к директора філії ДП Центр державного земельного кадастру від 03.12.2015 року звільнена з 03.12.2015 року з роботи у звязку із закриттям філії ДП Центру ДЗК, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак, станом на 24.02.2017 року борг по заробітній платі перед позивачкою погашено по вересень місяць 2015 року. Остаточний розрахунок так і не проведено. Просила стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 24.02.2017 року в сумі 51 460,86 грн.

15.05.2017 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на її користь 59 954,40 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 15.05.2017 року (а.с.55, 56).

16.11.2017 року та 15.12.2017 року позивачка подала до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила стягнути з відповідача на її користь 81 438,06 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 16.11.2017 року та 82 437,30 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 24.11.2017 року, відповідно (а.с.81, 101).

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги з врхуванням поданих уточнень підтримала та просила задоволити в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві та письмових поясненнях на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 05.04.2017 року надіслав до суду заперечення на позовну заяву (а.с.30-34), а 19.03.2018 року додаткові пояснення на позовну заяву(а.с.127-129), відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за період з 12.04.2016 року по 24.02.2017 року відсутні, так як відповідач частково розрахувався з позивачкою 11.04.2016 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Крім цього, позивачкою допущено помилку при визначенні кількості днів, за які може фактично нараховуватись середній заробіток, а тому, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (з 04.12.2015 року по 11.04.2016 року) складає 14 822,06 грн. (89 днів*166,54 грн.(середньоденна заробітна плата позивачки)). Також просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який визначений ст. 233 КЗпП України у три місяці, з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Оскільки, позивачка отримала частину заборгованості 08.04.2016 року (8 000,00 грн.) та 11.04.2016 року (5 196,60 грн.), то строк позовної давності для звернення до суду із позовом розпочався в квітні 2016 року з наступного дня після проведення розрахунку з позивачкою та закінчився у липні 2016 року, в той час як з позовом вона звернулась лише 27.01.2017 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку позивачкою перед судом не ставиться, а тому є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги пояснення позивачки, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповненої 01.07.2003 року позивачка з 01.07.2008 року працювала у Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру на посаді інженера-землевпорядника виробничого відділу, а з 01.07.2009 року переведена на посаду в.о. начальника відділу топографо-геодезичних робіт та картографічних робіт управління організації землевпорядних, землеоціночних, тепографо-геодезичних та картографічних робіт. В період з 01.10.2009 року по 15.09.2014 року ще пять разів була переведена на різні посади (а.с.3-8).

Відповідно до копії наказу № 47-к від 03.12.2015 року директора філії ДП Центр державного земельного кадастру ОСОБА_1, начальника відділу землевпорядних робіт Управління землевпорядних, землеоціночних, тепографо-геодезичних та картографічних робіт Івано-Франківської регіональної філії ДП Центру ДЗК 03.12.2015 року звільнено з роботи у звязку із закриттям філії, ст. 40 п.1 КЗпП України (а.с.15).

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно довідки ДП Центр державного земельного кадастру від 03.12.2015 сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 з квітня 2015 року по грудень 2015 року становить 22 533,07 грн.(а с.16).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем проведно часткову виплату заборгованості по заробітній платі, зокрема 08.04.2016 року в розмірі 8 000,00 грн. та 11.04.2016 року на суму 5 196,60 грн. Вказана обставина визнається відповідачем, про що вказано у письмовому запереченні на позовну заяву та підтверджується випискою по особовому рахунку № ОСОБА_1 (а.с.18).

Однак, повний розрахунок по заробітній платі відповідачем перед позивачкю проведено тільки 24.11.2017 року, що підтверджується історією по картковому рахунку № ОСОБА_1, відповідно до якого 24.11.2017 року було перераховано борг з ДП ЦДЗК у сумі 25 464,69 грн. згідно розпорядження №54515193/10 без ПДВ Соломянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ (а.с.103).

Вищезазначене виконавче провадження було відкрито на виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 21.03.2016 року по справі №344/17506/15-ц, провадження №2/344/2261/16 (а.с.105, 106).

Питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Строки виплати заробітної плати, регулюються, зокрема ст. 115 КЗпП України.

Системний аналіз ст. 34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 - III, ст. 115 КЗпП України, ст. 40 Закону 23 вересня 1999 року № 1105 XIV та Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, повний розрахунок з позивачкою відповідачем проведений тільки 24.11.2017 року, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за період з 04.12.2015 року по 24.11.2017 року є обгрунтованою.

Відповідно до копії довідки про середню заробітну плату (дохід) № 66/1-д від 03.12.2015 року виданої ОСОБА_1, її середньоденна заробітна плата (дохід) становить 166.54 грн. (а.с.20).

Кількість робочих днів в грудні 2015 року (починаючи з 04.12.2015 року часу звільнення позивачки) становить 19 днів, відповідно до ОСОБА_2 від 20.07.2015 року №10846/0/14/-15/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік в 2016 році кількість робочих днів становить 251, а згідно ОСОБА_2 від 05.08.2016 р. N 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" в періоді січень-жовтень включно 206 робочих днів та з 01.11.2017 року по 24.11.2017 року включно 18 днів. Таким чином загальна кількість робочих днів за спірний перод становить 494 дні.

Одже, розмір середнього заробітку за весь час затримки - 82 270,76 грн. (494*166,54 грн.).

Що стосується застосування строків позовної давності, то статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, остаточний розрахунок відповідач з позивачкою провів тільки 24.11.2017 року, тобто після звернення до суду з наведеним позовом.

З огляду на вищевикладене, підстав для застосуванням строків позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав немає.

Щодо посилання відповідача на те, що довідка №66/1-д від 03.12.2015 року, яка підписана директором філії ОСОБА_3 не є належним доказом розміру середньоденної заробітної плати позивачки, оскільки, вона підписана директором філії ОСОБА_3, яка відповідно до наказу Державного підприємства Центр державного земельного кадастру від 18.11.2015 року №309-к Про звільнення з роботи ОСОБА_3М. з 19.11.2015 року звільнена з займаної нею посади директора Івано-Франківської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру.

Однак, згідно копії довіреності № 1083 від 31.12.2015 року ДП Центр державного земельного кадастру уповноважив директора філії ДП Центр державного земельного кадастру, голову комісії із закриття філії ОСОБА_3 серед іншого від імені Підприємства та в межах, визначених Положенням про Філію відсторонювати та звільняти з роботи працівників філії, окрім тих, щодо яких необхідно погодження керівника Підприємства, в межах затвердженого Підприємством штатного розпису, нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам, а також вирішувати самостійно інші кадрові питання (а.с. 102).

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про їх часткову обґрунтованість та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки виплати заробітньої плати в розмірі 82 270,76 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з Державного підприємства Центр державного земельного кадастру також слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 822,70 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 47, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265- Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Центр державного земельного кадастру про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 року по 24.11.2017 року в сумі 82 437,30 грн. задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства Центр державного земельного кадастру місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення, 3 (, МФО 351005) на користь ОСОБА_1, 03.04.1986, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Б кв. 115 середній заробіток за час затримки заробітньої плати за період з 04.12.2015 року по 24.11.2017 року в розмірі 82 270(вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят) грн. 76 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Центр державного земельного кадастру місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення, 3 (, МФО 351005) - в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030101, код ЄДРПОУ суду 02891693 822 грн. 70 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23.03.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.