Провадження № 2-к/234/4/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Чернобай А.О.,

за участю секретаря судового засідання Каліберди А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронізької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації від 04.12.2016 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду Донецької області через відділ судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшло клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронізької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації від 04.12.2016 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1.

У газеті «Урядовий курєр» було розміщено письмове повідомлення про надходження вказаного клопотання, та ОСОБА_1 надано строк для подачі можливих заперечень. У встановлений судом строк заперечень проти клопотання ОСОБА_1 не надала.

ОСОБА_1 про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр», в судове засідання не зявилась, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.

В силу ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 462, частини 1 статті 464 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка ратифікована Україною 10.11.1994 року, Законом України «Про міжнародні договори України», Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січна 1993р., учасницями якої є Україна і Російська Федерація, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, Україна взяла на себе зобовязання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.

Процедура визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регламентована Цивільним процесуальним кодексом України.

Клопотання розглядається Краматорським міським судом Донецької області за територіальною підсудністю, визначеною відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності» № 2710/38-14 від 02.09.2014 року.

Судом встановлено, що 04 грудня 2016 року Павловським районним судом Воронізької області Російської Федерації постановлено рішення у справі № 2 в185/2016 за позовом Департаменту майнових та земельних відноси Воронізької області Російської Федерації до ОСОБА_1 про спонукання до продажу земельної ділянки, яким вирішено понудити ОСОБА_1 до продажу 10/148 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 414 999 кв. м. з кадастровим номером 36:06:1500011:31, розташованої за адресою Воронізька область, Верхнемамонскій район, північно - східна частина кадастрового кварталу 36:06:1500011; 10/140 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 48 703 кв.м. з кадастровим номером 36:06:1500022:4, розташованої за адресою: Воронізька область, Верхнемамонскій район, південна частина кадастрового кварталу 36:06:1500022, 10/207 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 1 243 353 кв. м. з кадастровим номером 36:06:1500003:41, розташованої за адресою Воронізька область, Верхнемамонскій район, північно - східна частина кадастрового кварталу 36:06:1500003. Зобов'язано ОСОБА_1 виставити 10/148 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 414 999 кв. м. з кадастровим номером 36:06:1500011:31, розташованої за адресою Воронізька область, Верхнемамонскій район, північно - східна частина кадастрового кварталу 36:06:1500011; 10/140 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 48 703 кв.м. з кадастровим номером 36:06:1500022:4, розташованої за адресою: Воронізька область, Верхнемамонскій район, південна частина кадастрового кварталу 36:06:1500022, 10/207 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 1 243 353 кв. м. з кадастровим номером 36:06:1500003:41, розташованої за адресою Воронізька область, Верхнемамонскій район, північно - східна частина кадастрового кварталу 36:06:15000 на проводимі спеціалізованою організацією торги з віднесенням витрат з проведення торгів на ОСОБА_1

Рішення суду набрало законної сили 10.01.2017 року, що підтверджується довідкою та рішенням Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації Російської Федерації.

Відповідно до вимог ст. 468 ч. 1 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2 п. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. У зазначених випадках згідно з київською Угодою суд відмовляє у визнанні та виконанні й арбітражного рішення.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року № 12 роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Крім того, п.п. 10, 12 цієї Постанови містить роз'яснення про те, що при розгляді клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів, суди повинні застосовувати відповідні інститути ЦПК України, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання. При цьому, суд розглядає клопотання у визначених законодавством межах і не може входити в обговорення правильності рішень по суті чи вносити до останніх будь-які зміни.

Положеннями ч. 6 ст. 467 ЦПК України передбачено, що розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Зі змісту рішення вбачається, що судом приймалися засоби до належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом направлення компетентному суду України доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1

Згідно повідомлення Краматорського міського суду Донецької області про причини не вручення документів зазначено, що державне підприємство «Укрпошта» зупиняє приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не була присутньою при постановленні рішення Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації від 04.12.2016 року та в матеріалах справи відсутні відомості про її належне повідомлення щодо часу та місця розгляду заяви, оскільки доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1 Краматорським міським судом Донецької області не виконано, а тому ОСОБА_1, стосовно якої постановлено рішення Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації від 04.12.2016 року, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 462, 464, 465-467 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронізької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Павловського районного суду Воронізької області Російської Федерації від 04.12.2016 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя