Провадження №2/447/41/18
Справа №447/1894/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.02.2018 року року Миколаївський районний суд Львівської області

в склад і: головуючого -судд і Карбовнік І. М.

з участю секретаря Данилів О.І.,

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про заборону стягнення коштів за договором № 771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та зустрічним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідача про припинення дії, яка порушує право, стягнення коштів та розірвання договору.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, отримує пенсію з використанням банківського рахунку Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України'' . Працівниками відділення відповідача, що у м. Новий Розділ Львівської області. було запропоновано йому як пенсіонерові ОВС споживчий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з використанням карткового рахунку відповідача.

Для оформлення кредитних відносин він повинен був приєднатися до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідача у спосіб звернення до відповідача з заявою за встановленою формою. 15 квітня 2013 року у відділенні банку в м. Новий Розділ він заповнив вказану заяву та подав інші необхідні документи.

Відповідач за результатами розгляду згаданих документів надав йому кредит у сумі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень, відкрив йому картковий рахунок, на який перерахував зазначену суму, та видав пластикову платіжну картку. Протягом строку дії даного договору він не користувався кредитом.

Станом на 30 травня 2016 року він користувався виданою відповідачем пластиковою платіжною карткою „МаsterCard", ідентифікованою відповідачем як Debit Standart арсенал номер НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 зі строком дії до 04/17, тобто до квітня 2017 року.

30 травня 2016 року близько 12 годин 00 хвилин на його мобільний телефон НОМЕР_2, який він повідомив відповідачу у заяві про надання кредиту, зателе-фонувала особа чоловічої статі, який представився керівником служби безпеки ПАТ „Державний ощадний банк України", назвався ОСОБА_3 і сказав, що у неділю 29 травня невідомі особи намагалися отримати доступ до його кредитного рахунку і він повинен допомогти банкові попередити несанкціоноване зняття коштів з вказаного рахунку.

Цей же чоловік, назвавши його прізвище, ім'я та по-батькові, сказав, що через декілька секунд із ним буде говорити оператор банку.

Через п'ять секунд до нього звернулась інша особа чоловічої статі, який назвався ОСОБА_4 та теж назвав його прізвище, ім'я, по-батькові, після чого сказав, що для ідентифікації його як ОСОБА_2 він повідомить йому перших вісім цифр його платіжної картки, а він повинен назвати йому решту вісім цифр зазначеної картки, так і сталось- він правильно назвав йому перші вісім цифр його картки, а він йому- решту вісім цифр, при цьому він не повідомив йому ні пін-код. ні інші символи картки.

Цей же чоловік сказав, що зараз він отримає від Ощадбанку SМS-повідомлення з двома кодами, і через декілька секунд на його мобільний телефон надійшло SМS-повідомлення з двома цифровими кодами- „НОМЕР_3", після чого із ним знову заговорив той же чоловік і попросив назвати йому ці коди, пояснивши, що вони необхідні для того, щоб заблокувати його платіжну картку й іншу платіжну картку, на яку зловмисники хотіли перерахувати кошти з його кредитного рахунку.

Він вагався, однак він назвав йому ці цифри. Приблизно через тридцять секунд із ним заговорив уже той, що назвався ОСОБА_3, який сказав, що не вдалося заблокувати платіжну картку іншого банку, тому від Ощадбанку на його мобільний телефон надійде ще одне SМS-повідрмлення з одним кодом, і знову через декілька секунд він отримав SМS-повідомлення з одним цифровим кодом- „НОМЕР_4", але dsy відмовився його назвати.

Весь цей час dsy був у дорозі, повертаючись у м. Новий Розділ, і відразу ж в'їхавши у місто, він прибув до відділення відповідача у м. Новий Розділ, де повідомив про викладене вище, на що йому після проведеної звірки відповіли, що його кредитна картка заблокована, що з його кредитного рахунку на банківський рахунок іншого банку- ПАТ „Перший Український міжнародний банк" переказано 19 641 грн. 50 коп., але з того банку ці гроші не знято, бо той рахунок заблоковано.

З урахуванням таких обставин, він відразу ж 30 травня 2016 року звернувся до Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області з заявою про кримінальне правопорушення, з приводу якої у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 травня 2016 року зареєстровано кримінальне провадження №0000545 за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України.

Також, 31 травня 2016 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою, якою повідомив, що з урахуванням вчиненого кримінального правопорушення у відповідача немає підстав для стягнення з нього процентів за кошти, які вибули з власності ПАТ „Державний ощадний банк України" не з його волі та не з його вини, а як предмет злочину у спосіб їх переказу невідомою особою на рахунок, відкритий у ПАТ „Перший Український міжнародний банк", у звязку з чим просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 уточнили свої позовні вимоги та просили заборонити публічному акціонерному товариству „Державний ощадний банк України" стягувати з ОСОБА_2 будь-які кошти за договором №771278 від 15 квітня 2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки і додатковим договором №1 від 22 квітня 2015 року до договору №771278 від 15 квітня 2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та подала зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що 15.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено Договір №771278 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки.

Відповідно до умов договору Банк відкрив на ім'я клієнта поточний рахунок НОМЕР_5 на умовах тарифного пакету «Пенсійний», та видав відповідну платіжну картку.

Згідно Додаткового договору №1 до Договору №771278 від 15.04.2013 року, укладеного 22.04.2015 року між Банком та Відповідачем, сторони доповнили та внесли зміни, зокрема до п. 1.1.4 Договору в частині встановлення клієнту кредиту в розмірі 34 000,00 грн. строком на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту (користування ним) продовжується на строк дії платіжної картки.

За користування кредитом Відповідач зобов'язався сплачувати Банку проценти в порядку визначеному Договором в розмірі 25% річних (п.1.1.4 Договору).

Пунктом 1.3 Додаткового договору доповнено Договір новим розділом 4 «Умови кредитування», відповідно до умов якого, Банк залишає за собою право відмовитися від надання клієнту передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі наявності обставин, які за висновком Банку явно свідчать про те, що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернутий (абз. З п.4.4 Договору).

За даними Процесингового центру Департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ «Ощадбанк» (копія електронного повідомлення від 09.11.2017р. та таблиці додаються) на номер телефону позивача 30.05.2016 року направлялись SМS-повідомлення з одноразовими паролями для доступу до WEВ-банкінгу та проведення платіжних операцій із зазначенням «нікому не повідомляйте цей пароль», про що позивач не заперечує.

Проте, позивач розголосив третім особам дані платіжної картки та інформацію із SМS-повідомлень Банку з паролем входу в систему WЕВ-банкінгу, що призвело до проведення оспорюваної платіжної операції.

Таким чином, внаслідок дій позивача відбулось незаконне використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу без його фізичного пред'явлення, що свідчить про відповідальність саме позивача, а не Банку, за проведення цієї операції, у звязку з чим просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість, яка станом на 02.10.2017 року становить 28 504,86 грн, та складається з 28 103,80 - борг за кредитом та 401,06 грн. - проценти закористування кредитом.

Заслухавши покази позивача та його представника, покази представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного.

15.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено Договір №771278 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та надано кредит в розмірі 34 000,00 грн. строком на відповідний період дії платіжної картки.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно презумції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За нормами частини 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину визначені в ст. 218 ЦК України. Так, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві, та в поясненнях наданих в судовому засіданні визнає факт виникнення договірних відносин з Банком щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку, крім цього позивач використовує відкритий на його ім'я рахунок, зокрема, для зарахування на нього пенсії. Таким чином, між банком та позивачем виникли договірні відносини щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку

Відповідно до постанови правління Національного банку України №705 від 05.1 1.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувачі мають право використовувати електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операціїі відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами Національного банку та умов договору з емітентом (п.1 розділу III Постанови №705).

Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно абз. 3 п.2 користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до п.5 користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк .

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9).

Як встановлено в судовму засіданні на номер телефону позивача ОСОБА_2 30.05.2016 року направлялись SМS-повідомлення з одноразовими паролями для доступу до WEВ-банкінгу та проведення платіжних операцій із зазначенням «нікому не повідомляйте цей пароль», про що позивач не заперечує. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_2 розголосив третім особам дані платіжної картки та інформацію із SМS-повідомлень Банку з паролем входу в систему WЕВ-банкінгу, що призвело до проведення оспорюваної платіжної операції. Таким чином, внаслідок дій позивача ОСОБА_2 відбулось незаконне використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу без його фізичного пред'явлення, що свідчить про відповідальність саме позивача, а не Банку, за проведення цієї операції, у звязку з чим позовні вимоги за первісним позовом є необгрунтованими та такими , що не підлягають до задоволення.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України" за зустрічним позовом про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки підтвердженні належними доказами по справі та підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, ст.ст. 526, 1048,1049,1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,13,81, 223, 263, 265ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про заборону ПАТ «Державний ощадний банк України» стягувати з ОСОБА_2 кошти за договором № 771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки -відмовити

Зустрічний позов ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки задоволити

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України заборгованість за договором № 771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки в розмірі 28504 (двадцять вісім тисяч п"ятсот чотири) грн 86 (вісімдесят шість) коп .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Карбовнік І. М.