АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/9963/17
Провадження № 22-ц/792/248/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів: Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар - Лапко Ю.В.,

учасники справи: представник апелянта - ОСОБА_1,

представник позивача - Молень І.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/9963/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_3 про стягнення коштів за навчання,

встановив:

В травні 2017 року позивач Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 вартість навчання у розмірі 81788грн.43коп.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідача ОСОБА_3 з 05 серпня 2009 року зараховано студентом першого курсу фармацевтичного факультету ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України». 07 вересня 2009 року між Університетом та відповідачем укладено угоду №51 про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно з якою ОСОБА_3 зобов'язується прибути після закінчення вищого закладу освіти за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. Університет повністю виконав умови укладеної з відповідачем угоди. На виконання укладеної угоди відповідач була направлена як молодий спеціаліст за спеціальністю «Фармація» на роботу в Комунальне підприємство «Сатанівська аптека №41». Проте, наказом №48-к від 30.06.2015 року КП «Сатанівська аптека №41» відповідача звільнено з даної посади за власним бажанням у зв'язку із зміною місця проживання з 01.07.2015 року. Витрати, пов'язані з навчанням ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі, становили 81788,43грн.

__________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія - 59

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» кошти затрачені на навчання в сумі 81788грн.43коп., а також 1600грн. судового збору, а всього 83389 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вказує, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення прав на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних закладах. Судом не враховано, що Законом України «Про вищу освіту» не передбачено вимог про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування вартості навчання. Також, позивачем не доведено факту встановлення укладеною угодою відповідальності за невідпрацювання випускником вищого навчального закладу трьох років за направленням на відповідне місце роботи, а також достовірність розміру розрахунку понесених на навчання витрат.

Апелянт ОСОБА_3 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила.

Представник апелянта ОСОБА_3- ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» - Молень І.Й., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 після закінчення вищого навчального закладу освіти, підготовка якої здійснювалась за державним замовленням, за місцем роботи не відпрацювала трирічний термін та звільнилася за власним бажанням, позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення на користь позивача затрачених на навчання ОСОБА_3 коштів.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 01 липня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського» із заявою про допуск її до участі у вступних іспитах на денну форму навчання фармацевтичного факультету цього університету. У заяві відповідачка зобов'язалася в разі вступу до університету поїхати на роботу за державним розподілом, а в разі відмови від державного розподілу або неприбуття на місце роботи за розподілом повернуті затрачені державою кошти на навчання (а.с. 10).

07 вересня 2009 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського» МОЗ України та ОСОБА_3 укладено типову угоду №51 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої відповідач зобов'язалась прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с.12).

Із навчальної картки студента ОСОБА_3 (особиста справа № 09051) вбачається, що остання зарахована до Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського» за держзамовленням згідно з наказом № 207 від 10 серпня 2009 року.

Відповідно до п.21 Наказу Міністерства охорони здоров'я №367 від 25.12.1997 р. «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують навчання у Державному вищому навчальному закладі «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я. Горбачевського МОЗ України в 2014 році» від 16 січня 2014 року ОСОБА_3 направлена на роботу в Комунальне підприємство «Сатанівська аптека №41» Управління охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації на посаду провізора-косметолога (а.с.17-18).

Наказом Департаменту охорони здоров'я №310-к від 30.07.2014 року ОСОБА_3 зарахована на посаду провізора-інтерна зі спеціальності «Загальна фармація» з 01.08.2014 року до 30.06.2015 року на базу КП «Сатанівська аптека №41» з переведенням після закінчення навчання в інтернатурі на посаду провізора-косметолога КП «Сатанівська аптека №41» після проходження відповідних курсів спеціалізації (а.с.33).

Наказом Комунального підприємства «Сатанівська аптека №41» №31-к від 31 липня 2014 року ОСОБА_3 зараховано для проходження інтернатури з 01 серпня 2014 по 30 червня 2015 року із спеціальності «Загальна фармація» та наказом № 47-к від 29 червня 2015 року її переведено на посаду провізора загального профілю з 01 липня 2015 року (а.с.34-35).

Наказом Комунального підприємства «Сатанівська аптека № 41» № 48-к від 30 червня 2015 року відповідача звільнено з посади провізора аптеки за власним бажанням з 01 липня 2015 року (а.с.36).

Вартість фактичних витрат на навчання ОСОБА_3 становить 81788грн.43коп.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Оскільки відповідач після закінчення навчання була призначена на посаду, але звільнилася за власним бажанням не пропрацювавши трьох років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконано обов'язок згідно умов договору, укладеного між сторонами, а відповідачем, в свою чергу, порушено взяті на себе зобов'язання, що є підставою для задоволення позову.

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 5 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В статті 3 ЦК України закріплені загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В угоді №51 від 7 вересня 2009 року ОСОБА_3 погодилась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.

За вказаних обставин посилання апелянта на примушування її до примусової праці є помилковим.

Не може бути підставою для відмови в позові відсутність порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушенням ними умов угоди про працевлаштування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Колегія суддів вважає, що для визначення вартості навчання слід використати дані бухгалтерської звітності Університету та чинні нормативно-правові акти, а саме Методику розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затверджену постановою КМ України від 20 травня 2013 року №346.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру виконаних послуг та фактично понесених витрат за договором є безпідставними, оскільки витрати за навчання підтверджуються розрахунком фактичних затрат на навчання одного студента фармацевтичного факультету за державним замовленням випуску 2014, довідкою про доходи, наявними у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2018 року.

Головуюча /підпис/ Т.В.Спірідонова

Судді: /підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.В. Спірідонова