Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3166/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І.В.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/3166/17 за позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року, постановлену суддею Зубчук І.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення 11 сесії 7 скликання Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 03 березня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 загальною площею 0,1832 га, в тому числі 0,1832 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.Березівка Житомирського району Житомирської області, згідно фактичного землекористування та передано їй у власність зазначену вище земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року відмовлено у відкритті провадження, у зв'язку із тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що її позовні вимоги можуть розглядатися лише в порядку цивільного судочинства, оскільки існує спір про право.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Відповідно до ч. 9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Конституційний Суд України у пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися у порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15.

Підставою позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасувати рішення 11 сесії 7 скликання Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 03 березня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність» є порушення цивільного речового права на користування належним їй житловим будинком та господарськими спорудами, які розташовані по вул.Вільська,4 в с.Березівка Житомирського району Житомирської області, а тому такий спір є цивільно-правовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Характер спірних правовідносин судом першої інстанції визначено неправильно, а тому ухвала судді підлягає скасуванню та направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 14 березня 2018 року.

Головуючий

Судді