РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Григорчук В.М.

за участю позивача-відповідача ОСОБА_1

його представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4,

відповідача-позивача ОСОБА_5,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту не проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 11 вересня 2014 року померла його дружина, ОСОБА_8, після її смерті відкрилася спадщина на майно померлої - ? частини квартири №3 у житловому будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному загальною площею 77,1 кв.м., яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 18.09.2007. Зазначає, що після смерті дружини у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак вважається таким, що прийняв спадщину, так як на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею. Таким чином, вважає, що нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 видала іншим спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно без врахування його права на спадщину частки дружини, просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 329 від 26.05.2015 недійсним.

Разом з тим, 13.12.2017 року, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 предявили до ОСОБА_1 зустрічний позов про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві відповідачі-позивачі обґрунтовували тим, що на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 Іларієвною видано відповідачу-позивачу1, ОСОБА_3, свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 329 від 26.05.2015. Також зазначають, що позивач за первісним позовом, не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як це передбачено ст.1272 ЦК України, не скористався своїм правом на звернення до суду із визначенням додаткового строку для прийняття ним спадщини, не вчинив жодних активних дій та належним чином не реалізував своє право на прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв спадщину, так як на момент смерті ОСОБА_8 постійно з останньою не проживав. Просять суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, а саме 11.09.2014 року у квартирі № 3 житлового будинку № 12-а, що розташований по вул.Степана Бандери у м.Рівному.

16.01.2018 до канцелярії Рівненського міського суду надійшла заява ОСОБА_7, позивача 3 за зустрічним позовом, в якій остання просить суд розглядати справу за її відсутності та наполягає на задоволенні зустрічного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тому суд вважає за необхідне вимоги за зустрічним позовом обєднати в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні Позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 свої вимоги за первісним позовом підтримали, просять суд їх задовольнити, а позовні вимоги викладені у зустрічному позові не визнали, просять суд відмовити у задоволенні даного позову. Відповідач-позивач 1 ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 та відповідач-позивач 2 ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, свої вимоги за зустрічним позовом підтримали, просять суд їх задовольнити.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зазначила, що у нотаріальну контору із заявами звернулися три спадкоємці за законом: мати померлої, ОСОБА_7 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлої, ОСОБА_3; син померлої, ОСОБА_5, із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлої - ОСОБА_3; син померлої, ОСОБА_3, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших заяв від спадкоємців першої черги крім зазначених вище осіб до нотаріальної контори не надходило, тому, на підставі заяви ОСОБА_3 нею було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 329 від 26.05.2015. Окрім того, ОСОБА_1 з нотаріальної контори за адресою м. Рівне, вул. Степана Бандери, 12 а кв. 3 був відправлений лист де йому розяснено про необхідність звернутися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відкриттям спадкової справи №19/2014 до майна померлої 11.09.2014 року ОСОБА_8.

Також вказує, що встановлення факту про те, що ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, а саме 11.09.2014 року у квартирі № 3 житлового будинку № 12-а, що розташований по вул. Степана Бандери у м.Рівному підтвердить ту обставину, що приватний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину діяла відповідно до Закону України «Про нотаріат» та у спосіб, що передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 за №296/5, тому первісний позов є безпідставним та необґрунтованим, а зустрічний позов підлягає до задоволення.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується протоколом судового засідання.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову у звязку з його недоведеністю та безпідставністю, в той час, як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.09.2014 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №164759, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 11.09.2014.

Після її смерті відкрилася спадщина на ? частини квартири №3 у житловому будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному загальною площею 77,1 кв.м.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 18.09.2007 квартира №3 у житловому будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному загальною площею 77,1 кв.м, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (розмір частки власності ? на кожну зазначену особу).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №19/2014, що заведена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Іларієвною, копія якої надійшла на запит суду, у нотаріальну контору із заявами звернулися три спадкоємці за законом: мати померлої, ОСОБА_7 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлої - ОСОБА_3, син померлої - ОСОБА_5, із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлої - ОСОБА_3, син померлої - ОСОБА_3, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи зазначене, єдиним спадкоємцем першої черги, що звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та прийняв спадщину є відповідач-позивач 1 - ОСОБА_3, інших заяв від спадкоємців першої черги крім зазначених вище осіб до нотаріальної контори не надходило.

На підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 Іларієвною видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 329 від 26.05.2015.

Згідно зазначеного свідоцтва, спадкоємцем ? частки квартири, що знаходиться за адересою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Степана Бандери, 12 а кв. 3, яка належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 18.09.2007, є її син ОСОБА_3, у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовився ОСОБА_5 та 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України регламентовано обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

17.01.2018 року ОСОБА_4, представником відповідача-позивача 1 ОСОБА_3, було заявлене клопотання про виклик у судове засідання свідків, дане клопотання судом прийнято до уваги та задоволено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Допитана у судовому засіданні свідок, сестра померлої, ОСОБА_9 дала покази про те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 став не проживати в цій квартирі приблизно за шість місяців до смерті її сестри, до квартири за вказаною адресою не зявлявся як до так і після смерті своєї дружини, також вказала, що перебувала зі свою померлою сестрою у близьких відносинах, остання розповідала їй про те, що чоловік вже з квітня місяця 2014 року з нею не проживає, так як має іншу жінку з якою мешкає, за місцем свого проживання не зявляється, дітьми, які проживали разом із померлою не цікавиться, розповідала, що їхній шлюб існує лише формально, не мала наміру припинити шлюб, так як надіялася, що чоловік повернеться до неї та вони знову почнуть вести спільне господарство. Зазначила, що у її сестри через дану обставину значно погіршилося здоровя, через що вона перенесла інсульт, який став причиною її смерті.

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_10, яка зареєстрована та проживає у кв.№2 по вул. Степана Бандери, 12 а у м. Рівному, дала покази про те, що у кв.№3 по вул. Степана Бандери у м. Рівному, на момент смерті ОСОБА_8 фактично проживали сини померлої, ОСОБА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_11 Анатолієвною та ОСОБА_5. ОСОБА_1 у вказаній квартирі не проживав, ще до смерті своєї дружини забрав свої речі з квартири та більше там не зявлявся. Пояснила, що зі слів померлої та її синів знала, що чоловік пішов проживати до іншої жінки, за зазначеною вище адресою зявлявся лише декілька разів, за місцем розташування свого гаража, зокрема у двір будинку 12а по вул. Степана Бандери у м. Рівному, бачила його біля гаража декілька разів за останніх півроку до смерті ОСОБА_8. Зазначила, що часто заходила до квартири останньої, так як перебувала з нею у дружніх відносинах, однак ОСОБА_1 у квартирі жодного разу не бачила, його речей там не було. Також вказала на те, що допомагала синам померлої організовувати процес поховання, так як їхній батько відмовився надавати їм будь-яку допомогу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12, яка зареєстрована та проживає у кв.№10 по вул. Степана Бандери, 12 а у м. Рівному дала покази суду про те, що перебувала із ОСОБА_8 у дружніх відносинах, часто заходивши до неї у гості бачила у квартирі лише її дітей та невістку, чоловіка жодного разу у квартирі не було, зі слів померлої та її дітей знала, що ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою за її місцем проживання та до своєї квартири не зявляється.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, дружина ОСОБА_3, яка проживає з вересня 2013 року у квартирі померлої, дала покази, що приблизно за півроку до смерті її свекрухи, з якою свідок перебувала у довірливих відносинах, ОСОБА_1, приблизно в кінці березня 2014 року, забравши свої речі, пішов проживати до своєї коханки, ОСОБА_13 до її квартири по вул. Небесної Сотні у м. Рівному, при цьому, юридично залишаючись у шлюбі з ОСОБА_8, жодним чином не підтримував з нею шлюбні відносини, подружжя не було повязане спільним побутом. У спірній квартирі чоловік померлої взагалі не зявлявся, його речей там також не було, однак декілька разів зявлявся за місцем розташування свого гаража, зокрема у двір будинку 12 а по вул. Степана Бандери у м. Рівному. Повідомила, що ОСОБА_1 був у поганих відносинах зі своєю дружиною та дітьми, через що навіть не був присутній на весіллі свого старшого сина ОСОБА_14, попри те, що був запрошений. Вказала, що під час перебуваня ОСОБА_8 у лікарні чоловік останньої жодного разу туди не навідався, таким чином переклавши всю відповідальність за здоровя та життя дружини на свого старшого сина ОСОБА_14, участі у процесі поховання померлої не приймав, її кредитні зобовязання виконувати відмовився, маючи вільний доступ до квартири не зявлявся туди також і після смерті своєї дружини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15, сват ОСОБА_1 та ОСОБА_8, дав покази суду про те, що з вересня 2013 року кожного тижня відвідував родину ОСОБА_8, так як у квартирі АДРЕСА_2 а у м. Рівному проживала його дочка, однак жодного разу ОСОБА_1 там не бачив, знав, що у нього є інша жінка з якою він мешкає, через що останній зовсім не цікавився життям своїх дітей та своєї дружини, вказав, що в квартирі його не бачив жодного разу за останні 4 роки.

Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що були допитані у порядку ст. 234 ЦПК України як свідки згідно із ст. 230-232 ЦПК України, повідомили суду факти, які мають значення для справи, зокрема ОСОБА_3 дав покази, що на початку квітня 2014 року, його батько ОСОБА_1, зібравши свої речі з їхньої спільної квартири пішов проживати до іншої жінки ОСОБА_16, у якої їхня мама хрестила дитину, тобто до своєї куми, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих пір батько до свого місця проживання не зявлявся, уникаючи спілкування зі своєю дружиною та синами. Також ОСОБА_3 зазначив, що після того як батько покинув його маму, її стан здоровя значно погіршився, внаслідок чого в неї стався інсульт. Під час перебування мами в лікарні батько її жодного разу не провідав, станом на день прийняття рішення про те, потрібно оперувати маму чи ні, внаслідок перенесеного інсульту, батько сказав, що такі питання він вирішувати не буде, і щоб старший син ОСОБА_14 самостійно прийняв відповідне рішення. Через деякий час після операції ОСОБА_8 померла, ОСОБА_1 моральної та матеріальної участі у процесі поховання своєї дружини не приймав, після смерті дружини за своїм зареєстрованим місцем проживання також не зявлявся протягом тривалого часу. Повідомив, що з батьком у нього були напружені відносини ще з 2012 року, як наслідок поганого ставлення батька до його мами, зазначив, що декілька разів батько до нього телефонував з пропозицією разом звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на що він відповів, що такого бажання немає і нехай батько зробить це самостійно. Вказав, що за пів року до смерті та на момент смерті ОСОБА_8, батько разом з ними у їхній спільній квартирі не проживав, у звязку із створенням нової сімї зі своєю кумою.

ОСОБА_5 дав покази суду про те, що батько на момент смерті мами з ними не проживав, ще до смерті мами, на початку квітня 2014 року, забравши свої речі батько пішов проживати у іншу квартиру, по вул. Небесної Сотні у місті Рівному, за адресою місця проживання своєї коханки. Під час перебування мами у лікарні жодної допомоги їй не надав, зазначив, що на момент смерті ОСОБА_8 у АДРЕСА_3 а у місті Рівному проживав він та його старший брат ОСОБА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_11.

24.01.2018 року позивач по первісному позову ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик у судове засідання свідків, дане клопотання судом прийнято до уваги та задоволено.

Свідок ОСОБА_17, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 15 подав через канцелярію суду заяву про те, що жодні обставини які стосуються даної справи йому невідомі, розгляд справи просить провести за його відсутності.

Свідок ОСОБА_18, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 23 через канцелярію суду подав заяву про те, що знаходиться за межами міста Рівного, розгляд справи просить провести без його участі. Також, у своїй заяві зазначив, що ОСОБА_1 за адресою м. Рівне, вул. Степана Бандери, 12 а кв. 3 не проживає.

Свідок ОСОБА_19, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 18 вдруге до суду за викликом не зявився, причини неявки не повідомив.

Свідок ОСОБА_20, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 вдруге до суду за викликом не зявилася, причини неявки не повідомила.

Свідок ОСОБА_21 в судове засідання не з»явилась, направила лист № 182/01-16 від 01.02.2018 року, в якому повідомила що присутність нотаріуса у судовому засіданні відповідно до статті 8 ЗУ «Про нотаріат» не вбачається за можливе.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 8, дав покази, що декілька разів бачив ОСОБА_1 у дворі будинку 12а по вул. Степана Бандери у м. Рівному, за місцем розташування гаража, де знаходився автомобіль останнього, також вказав, що ОСОБА_1 не проживає у своїй квартирі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 40, показав, що будь-які обставини, які стосуються справи йому невідомі, ОСОБА_1 він бачив декілька разів у дворі їхнього будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 а кв. 26, дав покази, що не памятає чи проживав на момент смерті ОСОБА_8 у спірній квартирі позивач за первісним позовом. Станом на 07.11.2017 року, він як голова ОСББ, видав довідку про те, що ОСОБА_1 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 а у місті Рівному, про що складено акт у присутності трьох сусідів. Зазначив, що з 2014 року усі витрати по утриманню будинку та комунальні платежі сплачує ОСОБА_3, оскільки є учасником АТО та має відповідні пільги з оплати комунальних платежів.

ОСОБА_1 і його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні відмовились від подальшого виклику і допиту в суді заявлених ними свідків, які не з»явились в судове засідання, і ця відмова була прийнята судом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1, який був допитаний у порядку ст. 234 ЦПК України як свідок згідно із ст. 230-232 ЦПК України дав покази, що на рахунок питання про прийняття ним спадщини він консультувався з державним нотаріусом, який запевнив, що без його (ОСОБА_1) присутності спадщину прийняти ніхто із спадкоємців не може, таким чином сам він не хотів звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як не мав правовстановлюючих документів на спадкове майно. У жовтні 2014 року він прийшов на колишнє робоче місце дружини з метою взяти дані документи, які він вважав були у сейфі, однак колеги дружини повідомили, що документів у сейфі немає. Після того, у березні 2015 року він звернувся до нотаріуса ОСОБА_25 з наміром прийняти спадщину, однак нотаріус повідомила, що спадкова справа відкрита у іншого нотаріуса, ОСОБА_6 та запропонувала звернутися із заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття такої справи, але самостійно він цього не зробив, мотивуючи таку поведінку відсутністю документів. Також зазначив, що доглядав свою маму у с. Олексіївка Гощанського району Рівненської області, яка померла 31 серпня 2014 року, тому у квартирі не проживав. Вказав, що на момент смерті своєї дружини проживав у їхній спільній квартирі, а жити до своєї куми ОСОБА_16 пішов лише у листопаді 2014 року.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_1, оскільки вони спростовуються показаннями інших свідків, зокрема тих, які проживають на одному поверсі у сусідній квартирі з сімєю ОСОБА_1. Також, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_11, які проживали на момент смерті із померлою у її квартирі є логічними та узгоджуються між собою. У свою чергу, свідки що були викликані за клопотанням ОСОБА_1 підтвердили покази свідків, що були викликані за заявою представника іншої сторони та спростували твердження позивача за первісним позовом про те, що на момент смерті він проживав у кв.№3 по вул. Степана Бандери 12 а у місті Рівному, зокрема усі допитані свідки повідомили суду про те, що ОСОБА_1 за вищевказаною адресою на момент смерті своєї дружини не проживав та не проживає там по сьогоднішній день. Суд вважає, що ОСОБА_1 зазначає про вказані ним обставини з метою виправдання своєї пасивної поведінки, тобто не подачі у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини та видачі йому відповідного свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд вважає , що на підставі показань свідків можна встановити дійсні обставини справи, дані докази є достовірними, належними та достатніми, які дають суду змогу прийти до висновку про наявність існування факту, що ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини - 11.09.2014 року у квартирі №3 житлового будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тому, правове значення для даної справи має встановлення та дослідження судом факту постійного місця проживання спадкоємця на момент смерті спадкодавця, який дає йому право вважатися таким, що прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шість місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Судом встановлено та досліджено той факт, що квартира АДРЕСА_4 не була постійним місцем проживання ОСОБА_1, право його проживання у даній квартирі не обмежувалося. Натомість останній добровільно та з власної волі обрав собі постійне місце проживання, де він з початку квітня 2014 року проживав безперервно, строком понад 6 місяців по вул. Небесної Сотні у місті Рівному, у звязку із створенням нової сімї з іншою жінкою. Таким чином, спірна квартира не є місцем постійного проживання ОСОБА_1, він як співвласник не використовує своє житло протягом тривалого часу, зокрема з початку квітня 2014 року по даний час не проживає в цій квартирі, у утриманні квартири разом із іншими співвласниками участі не бере, оплату житлово-комунальних послуг не здійснює.

Отже, на час відкриття спадщини ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8, хоча і був зареєстрований у квартирі №3 житлового будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному, а також у визначений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв її.

Згідно розяснень викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, місце реєстрації та місце проживання не є тотожними поняттями.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У свою чергу, ч. 1 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкоємця, однак, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 зазначені вимоги закону не виконав, не звернувся вчасно в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Разом з тим ч. 3 ст. 1272 ЦК України захищає спадкоємця у разі пропущення з поважних причин ним строку для прийняття спадщини та надає йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Так, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак, відповідач не скористався своїм правом на звернення до суду із визначенням додаткового строку для прийняття ним спадщини, не вчинив жодних активних дій та належним чином не реалізував своє право на прийняття спадщини.

Також, статтею 1297 ЦК України регламентовано обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Таким чином, навіть у разі прийняття спадщини позивачем за первісним позовом, у звязку з тим, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак всупереч вимогам зазначеної статті таких дій ОСОБА_1 вчинено не було.

Відтак, суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про те, що реєстрація його місця проживання у спірній квартирі свідчить про його проживання у ній, так як ця обставина спростовується показаннями допитаних в суді свідків. Відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних та допустимих доказів, не є безумовним доказом проживання позивача за первісним позовом у кв.№3 по вул. Степана Бандери, 12а у м. Рівному. ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що дійсно постійно проживав за вищевказаною адресою та його відсутність за зареєстрованим місцем проживання строком понад три роки була зумовлена поважною причиною, тому зазначені вимоги позивача за первісним позовом не ґрунтуються на законі, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Зокрема, для вирішення питання щодо прийняття спадщини, необхідно встановити саме факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію за місцем відкриття спадщини. Тому, посилання ОСОБА_1 на те, що вирішальне значення при визначенні місця проживання особи є офіційні дані Єдиного державного демографічного реєстру, а не дані про її фактичне місце проживання є безпідставними та не беруться судом до уваги.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-27745св08 від 11 березня 2009 року, де зазначив: «відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином саме постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця».

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-15013св07 від 10 грудня 2008 року, де вказано, що «відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, він не заявив відмову про неї. Якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини».

Разом з тим, положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15).

Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не проживав постійно із спадкодавцем ОСОБА_8 з початку квітня 2014 року і на час відкриття спадщини, фактично створив нову сім»ю і добровільно пішов на початку квітня 2014 року проживати з іншою жінкою по іншій адресі, не вчиняв будь-яких активних дій по прийняттю спадщини після смерті ОСОБА_8 і не звертався до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає, що оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за законом, реєстровий номер 329 від 26.05.2015 року, виданим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 права позивача за первісним позовом ОСОБА_1 не порушені.

На підставі вищевикладеного, враховуючи нормативні приписи, обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суму сплаченого судового збору по зустрічному позові у розмірі 640 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 і стягнути з нього на користь позивачів за зустрічним позовом.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту не проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, а саме 11.09.2014 року у квартирі №3 житлового будинку №12 а, що розташований по вул. Степана Бандери у м. Рівному.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 329 виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 26.05.2015 року ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2018 року.

Суддя Рівненського міського суду: Тимощук О.Я.