Справа № 388/1463/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

01.02.2018

Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 19 травня 2016 року між нею та відповідачем досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення зобовязання передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 27500 грн, а відповідач автомобіль «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На підтвердження домовленості та отримання коштів, відповідачем надано розписку про отримання грошових коштів у розмірі 27500 грн.

ОСОБА_4 зазначав, що має довіреність від власника автомобіля, а тому має право продавати транспортний засіб.

Відповідач зазначав, що у подальшому здійснить переоформлення транспортного засобу.

30 червня 2016 року працівниками поліції здійснено тимчасове затримання транспортного засобу з тих підстав, що на майно власника автомобіля накладено арешт.

Отже, відповідач незаконно отримав грошові кошти та відмовляється їх повернути.

Позивачка зазначає, що отримані ОСОБА_4 грошові кошти є авансом, а тому ці кошти мають бути повернуті.

Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу між сторонами укладений не був, відповідач незаконно отримав сплачені позивачкою кошти.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3, ОСОБА_1 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. При укладенні правочину виконані всі умови, про що свідчить розписка про передачу грошових коштів за автомобіль. Ці обставини є підставою для відмови у позові.

Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що згідно з розпискою від 19 травня 2016 року, ОСОБА_4 продає ОСОБА_3 автомобіль «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1. Отримав грошові кошти у розмірі 27500 грн (а. с. 5).

Згідно з чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на вищезазначене правило, можливо стверджувати, що істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до змісту п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

За змістом п. 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема: укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктами 41, 43 Порядку передбачено, що забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Після зняття з обліку у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації згідно із законодавством".

З огляду на вищезазначене, Правилами встановлено спеціальний порядок державної реєстрації транспортних засобів і згідно з таким порядком для реєстрації транспортного засобу необхідно надати визначений документ, що підтверджує правомірність його придбання, при відчуженні транспортного засобу у звязку із його продажем є обовязком його зняття з обліку, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України", номерні знаки здаються, а видаються номерні знаки "Транзит".

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА117844, власником автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_5 (а. с. 6).

За змістом інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області № 31/20-1194 від 7 березня 2017 року, 14 лютого 2013 року, 10 травня 2013 року, 3 червня 2014 року посадовими особами органів державної виконавчої служби накладено арешт на автомобіль «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 25-30).

Відповідно до статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Судом установлено, що відповідач у справі ОСОБА_4 не є та не був власником автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1, не мав відповідних повноважень на відчуження цього транспортного засобу, цей транспортний засіб використовував згідно з реєстраційними документами (свідоцтвом про реєстрацію).

За змістом пунктів 2.1., 2.2. Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб. Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, ОСОБА_4 мав виключно речове право на автомобіль «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зважаючи на вищезазначене, можливо дійти висновку, що ОСОБА_4 не є та не був власником автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1, не мав повноважень здійснювати відчуження цього транспортного засобу, автомобіль з обліку в органах МВС України для його продажу не знімався, договір купівлі-продажу у визначеному порядку не укладався.

Слід зазначити, що для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу нормативно-правовими актами передбачено визначену процедуру, тобто такий правочин може бути укладений виключно у встановленому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було укладено договору купівлі-продажу автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому грошові кошти отримані відповідачем за продаж цього автомобіля є безпідставними.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, чч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 року, справа № 6-2978цс15.

Таким чином, можливо стверджувати, що 27500 грн отримані ОСОБА_4 безпідставно, оскільки між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу транспортного засобу, а відтак ці грошові кошти мають бути стягнуті на користь ОСОБА_3

Саме вищезазначені положення ЦК України підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 551,20 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 395, 655, 658, 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 27500 грн (двадцять сім тисяч пятсот гривень); а також 551,20 грн (пятсот пятдесят одну гривню двадцять копійок) понесених судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 5 лютого 2018 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_6