АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/219/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 44 Смоляр О.А. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Новікова О.М.

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Смоляра О.А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: орган опіки і піклування Черкаської державної адміністрації, про виселення, - :

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком.

В порядку виконання рішення суду банк направляв відповідачам вимогу про виселення з вказаної квартири, проте вони продовжували проживати в спірній квартирі.

Тому, позивач звернувся до суду з позовом, яким просив виселити відповідачів із житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року позов задоволено.

Ухвалено виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям з реєстраційного обліку.

Відстрочено виконання рішення на період дії мораторію, встановленого Законом України №1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник відповідачів ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу на це рішення, вказавши на його необґрунтованість, неповне дослідження судом обставин справи та наданих відповідачами доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, посилаючись на ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 109 ЖК України, зазначає, що позивачем не доведено факт придбання житла за рахунок кредитних коштів. Кредитні кошти не були витраченні на придбання цієї квартири. Отже, виселення мешканців і з жилого приміщення, яке не було придбано за рахунок кредиту, без надання іншого жилого приміщення не допускається. Крім того, початок перебігу строку позовної давності щодо вимог Банку про виселення слід відраховувати з 27.09.2010 року. Заяві про застосування строку позовної давності суд не надав належної оцінки.

Також апелянт не погоджується з ухвалою Черкаського районного суду від 17.02.2017 року про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами судового рішення від 17.11.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимога про виселення була направлена Банком лише відповідачу ОСОБА_5, тоді як решта відповідачів (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9) не були обізнані про вимогу щодо виселення.

Крім того, Банк не отримав від органу опіки та піклування попередню згоду на виселення малолітніх ОСОБА_11, 2001 р.н., ОСОБА_8, 2012 р.н., та ОСОБА_9, 2016 р.н.

Задовольнивши позовні вимоги, суд у резолютивній частині ухвалив стягнути з малолітньої ОСОБА_8 судовий збір у сумі 439 грн. 30 коп.

Також апелянт зазначає, що Банк не мав права звертатись з вказаним позовом, оскільки втратив право вимоги за основним та похідним договорами.

Так, 19.02.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відступило право вимоги компанії «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

14.04.2016 року компанія «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступила право вимоги назад ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позов про стягнення заборгованості банк подав 29.09.2010 року, не маючи повноваження на це. З дати первісного відступлення до дати зворотного відступлення позивач не мав права вимагати від ОСОБА_5 здійснення платежів за рахунок повернення кредиту.

Апелянт також зазначає, що відповідач ОСОБА_5 зобов'язання по погашенню тіла кредиту в розмірі 17 434, 43 дол. США виконав повністю.

Представник відповідачів ОСОБА_10 просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від учасників справи не надходило відзивів на апеляційну скаргу.

Заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогами.

Переглядаючи справу, суд не розглядає доводи апеляційної скарги щодо розміру заборгованості, наявності права банку на звернення з позовом про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки набрали законної сили рішення, якими стягнуто заборгованість з відповідачів на користь банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №CSHHGK00000004, згідно якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18000,00 дол. США строком до 26.12.2026 pоку з цільовим призначенням для купівлі житла (т.1 а.с. 7-8).

Того ж дня відповідачем ОСОБА_5 було придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, та в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки від 26.12.2006 року № CSHHGK00000004 (т. 1 а.с. 9).

17 листопада 2010 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк (т.1 а.с. 11-12).

Рішення набрало законної сили.

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

20.07.2016 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_5 направлено вимогу про звільнення нерухомого майна разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями (т. 1 а.с. 13-15).

Згідно з довідками виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району за № 768 від 31.10.2016 року (т. 1 а.с. 40) та № 824 від 22.11.2016 року (т. 1 а.с. 49) в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_5 (1968 р.н, зареєстрований з 27.03.2007 року), ОСОБА_6 (1971 р.н, зареєстрована з 27.03.2007 року), ОСОБА_7 (1992 р.н, зареєстрована з 27.03.2007 року по 10.02.2012 року та з 14.05.2014 року та дотепер), ОСОБА_11 (2001 р.н, зареєстрований з 27.03.2007 року), ОСОБА_8 (2012 р.н, зареєстрована з 14.05.2014 року), ОСОБА_9 (2016 р.н, зареєстрований з 29.09.2016 року). Всього зареєстровано та проживає 6 осіб.

В матеріалах також мається копія довідки Банку про погашення боржником ОСОБА_5 заборгованості за кредитом. Але представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, тому апеляційний суд позбавлений можливості отримати пояснення щодо документів з цього приводу, які є в матеріалах справи і оцінює всі наявні докази в сукупності.

Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.06.2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 вказаного Закону України у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 вищевказаного Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

У частинах 2 та 3 цієї ж статті встановлено певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або в інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбаченого в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом із вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи з аналізу приведених вище норм, колегія суддів вважає, що виселення відповідачів в даному випадку можливе лише за умови дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Недотримання вказаної процедури є підставою для відмови у позові про виселення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірний житловий будинок, було ухвалено 17 листопада 2010 року а з позовом про виселення всіх мешканців Банк звернувся лише у вересні 2016 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного попередження відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звільнення житлового приміщення протягом місяця, як відсутні докази вручення такого повідомлення ОСОБА_5.

За таких обставин, висновок районного суду про виселення відповідачів є передчасним. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути задоволений, оскільки на даному етапі не можна стверджувати, що права іпотекодержателя щодо звільнення житлового приміщення порушені.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту придбання житла ОСОБА_5 за рахунок кредитних коштів, незастосування судом строку позовної давності, про сплив якого було зазначено у відповідній заяві та відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на виселення малолітніх ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до кредитного договору №CSHHGK00000004 від 26.12.2006 року Банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18000,00 дол. США строком до 26.12.2026 року з цільовим призначенням для купівлі житла. У той же день ОСОБА_5 придбав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки від 26.12.2006 року № CSHHGK00000004, за яким цей будинок і був наданий в іпотеку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що спірний будинок було придбано за кредитні кошти.

Що стосується строку позовної давності, то колегія суддів вважає, що неможливо звернути стягнення на будинок як предмет іпотеки без виселення усіх його мешканців. Оскільки рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 року було звернуто стягнення на вказаний будинок шляхом його продажу з правом укладання Банком від імені власника договору купівлі-продажу, то термін позовної давності про виселення не сплив.

Також необхідно звернути увагу на те, що на момент укладання договору іпотеки у спірному будинку не проживали та не були зареєстровані діти.

Крім того, наявними у справі доказами підтверджується, що на час звернення до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» був іпотекодержателем за вказаним вище договором іпотеки і мав право звертатись з відповідним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги несуттєві і не впливають на висновки апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 515 грн. 80 коп. покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381 - 383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: орган опіки і піклування Черкаської державної адміністрації, про виселення - відмовити.

Судові витрати по справі в розмірі 1 515 грн. 80 коп. стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року.