Провадження № 2-з/638/406/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі головуючого судді СЕМІРЯД І.В., в порядку письмового провадження розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в якій просить суд накласти арешт на домоволодіння № 28 по вул. Лялі Убийвовк у м. Харкові. Власником якого є ОСОБА_2, до винесення рішення суду по суті заявлених позовних вимог, які він зобовязується предявити до суду в 2-х місячний термін.

Свою заяву заявник ОСОБА_2, обґрунтовує тим, що після смерті його сина ОСОБА_3, залишилося майно, яке є спільною сумісною власністю його та його дружини, та на яке заявник з дружино, як батьки померлого сина, мають право спадкування за законом. В подальшому між ним, його дружиною та дружиною померлого сина була укладена домовленість про те, що спірне домоволодіння залишиться у користуванні невістки (дружини померлого сина) та онуки (дочки, померлого сина) виключно для їх проживання та потреб, в свою чергу заявник та його дружина не будуть претендувати на належну їм частку домоволодіння. Однак у жовтні 2018 року їм стало відомом про те, що ОСОБА_2, (дружина померлого сина) має намір на відчуження домоволодіння, таким чином порушивши їх майнові права. Тому заявник звертається до суду з дійсною заявою, оскільки є можливість безповоротної втрати спірного майна, що є предметом спору.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, подано з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторонни гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна.

Однак в матеріалах заяви відсутній документ, що підтверджує станом на сьогодні право власності ОСОБА_2 на домоволодіння № 28 по вул. Лялі Убийвовк в місті Харкові.

Крім того, заявник зазначає, що має намір подати позовну заяву в 2-х місячний термін , що суперечить вимогам ч. 4 ст. 152 ЦПК Кодексу, відповідно до якої у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів.

Отже, суд вважає, що вимоги заявника щодо забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Строк предявлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Суддя: І.В. Семіряд