АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, -

в с т а н о в и л а:

09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та процентів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь за договором депозитного вкладу від 22 липня 2013 грошові кошти в сумі 556960 гривень (а.с.2-3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, на його користь з банку стягнуто 556960грн. за договором депозитного вкладу, вирішено питання судових витрат (а.с.50-54).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на позивача (а.с.55-62).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року змінено в частині розміру присуджених стягнень з банку грошових сум вкладу, відсотків та судового збору. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 400000 грн. вкладу та 144000 грн. відсотків за період з 23.07.2013 року по 22.07.2015 рік включно, 5440 грн. на повернення судового збору (а.с.106-107).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.154-157).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, враховуючи ухвалу ВССУ від 13.09.2017 колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір «Стандарт 12 міс.» № SAMDN1125, за умовами якого останній передав банку у якості депозитного вкладу грошові кошти у сумі 400000грн. на строк до 22.07.2014 зі сплатою 18% річних (а.с.5,6). За виданою філією «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» квитанцією від ОСОБА_4 на підставі вказаного договору прийнято 400000 грн. (а.с.7). Відповідно до п.6 умов вказаних договорів в разі, якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти вклад автоматично продовжується ще на такий же строк неодноразово.

06.07.2015 представник ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з письмовою заявою про розірвання договору, видачу депозитного вкладу та нарахованих по ньому відсотків у повному обсязі (а.с.10). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав заяву, однак вклад та відсотки не повернув, пославшись на існування складнощів з обслуговуванням депозитів, відкритих у кримських відділеннях (а.с.8-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З матеріалів справи вбачається, що при оформленні договору банківського вкладу дотриманні всі умови його укладення, що підтверджується платіжними дорученнями, на яких міститься підпис працівника банку та печать Банку (а.с.166-168).

Оригінал договору та оригінал квитанції долучені до матеріалів справи. Їх дійсність відповідачем не спростовано.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528 (далі - "Інструкція"), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року.

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного Банку України № 174 від 01 червня 2011 року, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджені оригінали договорів та квитанцій про внесення коштів, що підтверджують наявність між сторонами правовідносин, що регулюються зазначеними вище нормами матеріального права та в розумінні ст.. 77-78 ЦПК України, є належними та допустимими доказами.

На спростування дійсності цих документів ПАТ КБ "ПриватБанк" жодних письмових доказів суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику.

Спірні договори і платіжні доручення мають усі необхідні реквізити, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про невиконання банком своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 депозитного вкладу та відсотків.

Проте при визначенні розміру загальної суми стягнення у заявленій позивачем сумі 556960 грн. вкладу та відсотків суд першої інстанції не зазначив окремо кожний їх вид та не перевірив обґрунтованості наведеного у позовній заяві розрахунку суми відсотків. Так, при розрахунку суми відсотків позивач виходив з того, що за перший рік перебування вкладу банк має нарахувати 72000 грн. відсотків з розрахунку 18% річних на суму останнього у розмірі 400000 грн., за наступний рік - 84960грн. відсотків з розрахунку 18% річних на суму останнього у іншому розмірі - 472000 грн. Проте умовами п.8 договору сторін передбачено, що відсотки за час нового строку нараховуються на суму вкладу. При цьому умовами договору не передбачено, що за час нового строку первинна сума вкладу збільшується на суму відсотків, нарахованих за попередній строк. Таким чином, за новий строк договору розмір вкладу залишився 400000грн., а сума відсотків склала таку ж суму 72000грн. Всього сума відсотків за період з 23.07.2013 по 22.07.2015 включно склала 144000грн.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі ст. 367 ЦПК України підлягає зміні - до 400000грн. вкладу та 144000грн. відсотків за період з 23.07.2013р. по 22.07.2015р. включно. Відповідно до вимог ч.1,13 ст.141 ЦПК України підлягає зміні і сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь його платника ОСОБА_4 - до 5440грн. (а.с.20). У зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність ОСОБА_4 наявності грошових коштів на його рахунках та не нарахування банком відсотків, які передбачені умовами договорів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки утримувачем вказаних доказів є саме банк, а не його вкладник. Так як банк таких доказів не надає, суд виходить з тих доказів, які надані позивачем. Наявні у матеріалах справи докази банком фактично не спростовано. Банком не заперечувалось факту укладення договору та перебування у нього суми належного ОСОБА_4 вкладу у направленій представнику останнього відповіді. Навпаки, вказаною письмовою відповіддю банк запевняв вкладника, що робить усе можливе для урегулювання ситуації з виплати вкладу та приносив йому свої вибачення за завдані незручності (а.с.11.12).

Посилання в апеляційній скарзі про неналежне оформлення укладеного договору та виданої банківської квитанції не можуть ставитись у вину ОСОБА_4, оскільки їх оформлення здійснено працівниками саме ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на території АР Крим компенсації вкладів вкладникам ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснюються Фондом захисту вкладників іншої держави не можуть бути прийняті до уваги за відсутністю належних доказів тому, що вказана організація стала правонаступником обов'язків банку у порядку, передбаченому законами України. Навпаки,відповідно до положень ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Крім того, банком не надано і доказів тому, що ОСОБА_4 така компенсація фактично здійснена.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25 лютого 2016 року змінити в частині розміру присуджених до стягнення з банку грошових сум вкладу, відсотків та судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 400000 грн. вкладу та 144000грн. відсотків за період з 23.07.2013р. по 22.07.2015р. включно, 5440 грн. на повернення судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: