Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 758/1858/16-ц

провадження № 61-169 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представник відповідача - БабенкоАндрій Ігорович,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») та просив визнати припиненою поруку за договором поруки, укладеним 4 липня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк»

(далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 4 липня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого їй відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 31 625 доларів США з метою купівлі автомобіля та сплати страхових платежів терміном до 4 липня 2014 року, зі сплатою 12, 5 процентів річних.

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між ним та банком укладено договір поруки, відповідно до якого він зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання умов договору ОСОБА_8 договорі поруки не зазначено строк його дії, однак міститься застереження, що він діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, 3 грудня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості з нього та боржника - ОСОБА_8

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня

2015 року, позов банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та нього заборгованість за кредитним договором від 4 липня 2007 року у розмірі 16 853, 26 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вважає, що його зобов'язання за договором поруки припиненні на підставі частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки останній платіж на погашення тіла кредиту був здійснений 10 липня 2013 року, а останній платіж на погашення процентів - 11 лютого 2014 року, тоді як з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у грудні 2014 року, тобто більш ніж через шість місяців з моменту останнього платежу по погашенню тіла кредиту.

Крім того, 4 листопада 2015 року, під час розгляду справи про поділ майна подружжя, представником банку надано копію листа від 29 жовтня 2008 року, яким позичальник була повідомлена про збільшення розміру процентної ставки до 16 процентів річних без його згоди, а тому вважав, що є підстави для припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Посилаючись на наведене просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення частини четвертої статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не з договору поруки. Оскільки

ПАТ «Родовід Банк» реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку, в тому числі з поручителя, за наслідками якого ухвалено рішення про задоволення таких вимог, яке набрало законної сили, а тому вимоги поручителя про визнання поруки припиненою є безпідставними.

Також зазначено про відсутність підстав для застосування частини першої статті 559 ЦК України з огляду на те, що стягуючи заборгованість у солідарному порядку з боржника та поручителя, суд застосовував ставку за користування кредитом у розмірі, передбаченому його умовами, без урахування підвищень, а тому права поручителя не були порушені.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором від 4 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та

ОСОБА_1, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

від 4 липня 2007 року.

Судове рішення мотивовано тим, що останній черговий платіж боржником здійснено 11 лютого 2014 року, строк погашення чергового платежу -

10 березня 2014 року, який не було сплачено, а відтак після спливу шестимісячного строку з цієї дати порука вважається припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що положення щодо визнання поруки припиненою не можуть застосовуватися до правовідносин, в яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, яке набрало законної сили. Строк повного погашення заборгованості за кредитом - 4 липня 2014 року, а тому шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя обраховується саме з цієї дати.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив просив касаційну скаргу відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може вважатись установленням строку дії поруки, оскільки не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.

З огляду на те, що останній платіж у рахунок погашення основної суми кредиту позичальником здійснено 10 липня 2013 року, відповідач мав право заявити вимогу до поручителя протягом шести місяців з дня прострочення наступного чергового платежу, тобто починаючи з 10 серпня 2013 року. Враховуючи, що банк звернувся з позовом до суду у грудні 2014 року, тоді як шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя сплив 10 лютого 2014 року, вважав поруку припиненою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої-третьої, п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та

обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм

матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про визнання поруки припиненою, апеляційний суд виходив із того, що порука відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася, оскільки протягом шести місяців від дня порушення позичальником сплати чергового платежу, банк не пред'явив вимогу поручителю. Наявність судового рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором не є перешкодою для задоволення вимог про визнання поруки припиненою.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 4 липня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_8, укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на суму

31 625 доларів США зі сплатою 12, 5 процентів річних та терміном повернення, до 4 липня 2014 року включно.

З метою належного виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором цього ж дня між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є

ПАТ «Родовід Банк», між банком та ОСОБА_1, укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язувався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором від 4 липня 2007 року.

4 липня 2007 року між ОСОБА_8 та ВАТ «Родовід Банк» укладено договір застави транспортного засобу № 32.2/АА-045.07.2, за умовами якого заставодавець передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1.

На час укладення кредитного договору, договорів поруки та застави від 4 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Оболонського районного суду м. Києва

від 11 жовтня 2012 року. Відповідно до свідоцтва про зміну імені

від 26 березня 2015 року ОСОБА_8 змінила прізвище на «ОСОБА_8».

За змістом частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов᾿язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов᾿язання не пред᾿явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов᾿язання не встановлений або встановлений моментом пред᾿явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред᾿явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 10 грудня

2015 року, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (як поручителя) на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 4 липня

2007 року у розмірі 16 853,26 доларів США, яка складається з: 15 752, 96 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 100, 30 доларів США - заборгованість за процентами; а також стягнуто пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та нарахованими процентам у розмірі 5 637 доларів США і

три проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентам у розмірі 1 582, 32 доларів США, а всього - 24 072, 58 доларів США.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 223 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що наявність судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором як з поручителя, не має правового значення у вказаній справі є непереконливим, оскільки вирішуючи спір у справі за позовом банку до боржника та поручителя судами встановлено фактичні обставини справи, надано оцінку наявним у справі доказам, та вирішено питання щодо відповідальності поручителя за договором поруки.

ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні 30 липня 2015 року під час ухвалення зазначеного судового рішення, подавав на нього апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року залишено без змін.

Оскільки зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, частково задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є законним та обґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що банк не змінив зобов'язань за кредитним договором шляхом збільшення процентної ставки, оскільки заборгованість стягнуто виходячи із встановленої договором

ставки - 12, 5 процентів річних, а тому обсяг відповідальності поручителя не збільшився, у зв'язку з цим відсутні підстави для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 400, 402, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду ,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року скасувати, рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик