АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2747/18 Справа № 202/5216/17 Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є.В. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Пищиди М.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивачі звернулися до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначили, що відповідно до довідки №3520 від 27 червня 2017 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у квартирі №АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_3 разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_4.

У спірній квартирі відповідачі та позивач проживали на підставі ордеру №342, виданого виконавчим комітетом Індустріальної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 11 серпня 1977 року. Починаючи з 2003 року, коли у ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_4, відповідачі навмисно створювали нестерпні умови для сумісного з ними проживання, внаслідок чого вона з малолітньою дитиною була вимушена періодично проживати або в орендованій квартирі, або у друзів. Втім позивач ніколи не змінювала свого постійного місця проживання, оскільки іншого немає. Неможливість позивачів проживати за місцем реєстрації внаслідок протиправної поведінки відповідачів, вимусила їх тривалий час проживати в гаражному боксі АДРЕСА_4, в якому ОСОБА_3 мешкає і на теперішній час.

Оскільки позивач ОСОБА_3, яка самостійно виховує доньку, з вини відповідачів опинилась у складних життєвих обставинах, вона перебуває на обліку центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та отримує матеріальну допомогу на дитину, як одинока матір. Враховуючи відсутність в гаражі елементарних умов для проживання позивач ОСОБА_3 звернулась до служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, за клопотанням якої неповнолітню дитину влаштували до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з 21.03.2017 року.

Таким чином, протиправна поведінка відповідачів не тільки порушує права ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 користуватися жилим приміщенням за місцем реєстрації, але і внаслідок позбавлення можливості та необхідного для близьких людей спілкування, негативно впливає на їх стан здоровя та психологічний стан.

На підставі викладеного просила суд усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири АДРЕСА_5

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задоволено.

Усунуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) та неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_6 шляхом вселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) та неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири №АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовної вимоги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно ордеру №342, виданого 11 серпня 1977 року виконавчим комітетом Індустріальної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 та членам його сім'ї надана квартира АДРЕСА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 11 червня 2003 року. Дитину було зареєстровано за місцем реєстрації матері.

Відповідно до довідки №3520 від 27 червня 2017 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у квартирі №АДРЕСА_1, зареєстровані:ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_3 разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_4.

Таким чином позивач ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 набули право користування квартирою АДРЕСА_8 і на час їх звернення до суду не втратили це право користування.

Також, районним судом встановлено, що з 2003 року, після народження дитини ОСОБА_4, відповідачі навмисно створювали нестерпні умови для сумісного з ними проживання, внаслідок чого вона з малолітньою дитиною була вимушена періодично проживати або в орендованій квартирі, або у друзів.

Вказаний факт також підтверджується висновком лейтенанта поліції ДОП СП Індустріального ВП ДВП від 04 липня 2017 року, яким встановлено, що 29 червня 2017 року в черговій частині Індустріального ВП ДВП зареєстровано заяву гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій остання просить вжити заходи реагування до її батька та матері, які не пускають її та неповнолітню ОСОБА_4 до місця їх проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. В ході розгляду матеріалу, та проведеної перевірки здійснювався вихід працівників поліції за адресою: АДРЕСА_3, в ході якого встановлено, що двері квартири працівникам поліції не було відкрито, також встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

Згідно довідки №6/180 від 12 вересня 2016 року, виданої Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 08.06.2016 року перебуває на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах, центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради.

Наразі ОСОБА_3 проживає у гаражному боксі АДРЕСА_9

ОСОБА_4, за заявою своєї матері ОСОБА_3, була направлена до комунального закладу у звязку з складними життєвими обставинами, що підтверджується довідкою №01/23/156 від 04 серпня 2017 року, виданої КЗ соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Департаменту соціальної політки Управління-Служба у справах дітей Дніпровська міська рада. Підтверджено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 21 березня 2017 року і по теперішній час перебуває в комунальному закладі соціального захисту центрі соціально-психологічної реабілітації дітей департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради.

Листами Служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації № С-164, №С-210 від 30 червня 2017 року та 17 травня 2017 року також підтверджується той факт, що за клопотанням служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з 21 березня 2017 року ОСОБА_4, за попередньої заявою ОСОБА_3, влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вона і перебуває по теперішній час.

Листом виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №С-72 від 03 жовтня 2016 року позивача ОСОБА_3 повідомлено, що вирішити питання позивача щодо надання тимчасового житла виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, неможливо. Рекомендовано здійснити необхідні дії щодо налагодження взаємовідносин з батьками та вирішити питання по оформленню права власності на частину будинку, або захистити право дитини на користування належної їй частину житлової площі у судовому порядку.

Згідно довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Комунального закладу соціального захисту Департаменту соціальної політики Управління-Служби у справах дітей Дніпровської міської ради №01-13/197 від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_4 поступила до центру реабілітації 21 березня 2017 року у звязку з тим, що у сім'ї немає житла. Дівчина з мамою проживали в гаражі. Зі слів ОСОБА_4 її рідна бабка ОСОБА_5 не дає змоги проживати позивачам за місцем реєстрації. ОСОБА_3 навідує дочку регулярно, цікавиться її поведінкою та навчанням. За час перебування в центрі реабілітації, інші родичі чи близькі люди ОСОБА_4 не навідували.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні квартирою АДРЕСА_5

Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. l ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Оцінивши подані докази в їх сукупності, районний суд вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є обґрунтованими та враховуючи, що відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні житловим приміщенням, права позивачів підлягають відновленню, шляхом їх вселення в квартиру АДРЕСА_7

Посилання апелянта у скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи наведені норми закону, дослідивши надані сторонами докази та встановивши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: