Справа № 464/7057/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/6953/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без розгляду.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а справу скерувати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає ухвалу незаконною, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд помилково зробив висновок про пропущений строк на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Вказує на те, що 07 серпня 2017 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, яку він отримав у вересні 2017 року. Зазначає, що державний виконавець допустив бездіяльність, коли виніс постанову про накладення арешту на кошти на банківських рахунках боржника, але при цьому не виніс постанови про стягнення грошей з цих рахунків.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції посилаючись на ч.1 ст. 383, ч.1,2 ст.385, ч.1,2 ст. 72 ЦПК України та залишаючи скаргу без розгляду, виходив з того, що як вбачається із матеріалів скарги та долучених до неї копій документів з моменту відкриття державним виконавцем виконавчого провадження минуло 10 місяців. Проте, на думку скаржника, станом на даний час державним виконавцем не виконано рішення суду, а саме не звернено стягнення на кошти боржника. Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та свобод безпосередньо після відкриття виконавчого провадження (04.01.2017), однак скарга на бездіяльність державного виконавця подана до суду лише 23.10.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку. Проте, скаржником не подано клопотання про поновлення строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця, не наведено та не доведено обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку. За таких обставин, скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без розгляду, як така, що подана з пропуском процесуального строку, встановленого ч.1 ст.385 ЦПК України, та відсутністю клопотання про поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст.383 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою та постановлення оскаржуваної ухвали), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ст.385 ЦПК, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою у якій просив: визнати бездіяльністю державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 неправомірною; зобовязати державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3М звернути стягнення на кошти боржника.

В обґрунтування скарги посилався на те, що з часу відкриття провадження пройшло 10 місяців, а державний виконавець не звернув стягнення на кошти боржника вказане вважає незаконною бездіяльністю, яка порушує вимоги ст. 129-1 Конституції України.

Як вбачається, також, із змісту скарги заявником подано таку на незаконну, на його думку, бездіяльність державного виконавця, а саме не звернення протягом тривалого часу стягнення на кошти боржника, на які постановою державного виконавця від 7.08.2017 року накладено арешт.

Колегія суддів вважає, що бездіяльність державного виконавця щодо невжиття тих чи інших заходів спрямованих на виконання судового рішення, зокрема, і заходу про який вказує заявник має триваючий характер та строк на подання скарги на бездіяльність державного виконавця щодо виконавця судового рішення не слід відраховувати з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки за такою лише відкривається виконавче провадження та розпочинається процедура виконання судового рішення та така не може свідчити про початок перебігу строку від події коли стягувачу стало відомо або могло стати відомо про бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення. У випадку підтримання такої позиції суду першої інстанції слід вважати, що через десять днів з часу відкриття виконавчого провадження у випадку невиконання рішення суду стягувач не подавши скаргу на бездіяльність державного виконавця втрачає таке право, що слід вважати помилковим та таким, що свідчить про позбавлення стягувача права оскаржувати бездіяльність державного виконавця при виконанні судових рішень.

Зважаючи на вказане слід вважати, що у даній ситуації стягувачем десятиденний строк на подання скарги на бездіяльність державного виконавця не пропущено.

Тому апеляційну скаргу слід задовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими, оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_4