Справа № 448/153/17 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/783/7276/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Струс Л.Б.,

Суддів : Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Сокуренко Євгена Сергійовича, на рішення Мостиського районного суду Львівської області в складі судді Білоус Ю.Б. від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Євген Сергійович подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що зазначене рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права, що відповідно до статті 309 цивільного процесуального кодексу України є підставою и для його скасування.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, те, що з матеріалів справи вбачається, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Укладення кредитного договору у данному випадку здійснюється за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання (ст..634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що разом становить кредитний договір.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК), договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви між Кредитором і Позичальникм було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання Позичальника до запропонованого Кредитором договору(умови кредитування).

Згідно ч.1 ст.207 ЦК договір вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто в данному випадку зміст кредитного договору зафіксований в декількох документах : в заяві Позичальника та Умовах надання банківських послуг.

Відповідачем взагалі не заперечувався ні факт укладення кредитного договору ні умови такого договору, ні наявність та розмір заборгованості, оскільки справа слухалась за відсутності Відповідача, на підставі матеріалів, наданих лише Позивачем, крім цього з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається активне користування Відповідачем кредитною карткою, що включало в себе як зняття кредитних коштів та і поповнення картки.

Таким чином, Відповідач підтвердив наявність між сторонами кредитних відносин саме на вищевикладених умовах.

Кредитний договір повністю або в частині недійсним не визнавався, отже вказаний договір є чинним, таким, що породжує права і обов`язки сторін, зокрема - обов`язок Позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування такими коштами, а також неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відмовляучи у задоволенні позову суд першої інстанції не вчинив жодних дій, щодо повного з`ясування обставин справи, не роз`яснив право на надання додаткових доказів та не попередив про наслідки невчинення таких процесуальних дій, тощо.

Таким чином, банком надано до суду належні та допустимі докази, які Позивач вважав необхідними та достатніми дл підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що неспростовано Відповідачем.

Суд першої інстанції не повно, не всебічно та необ`єктивно дослідив докази по справі.

Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2017 року та ухвалити нове рішення яким позов задовоільнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 22.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н, на умовах приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» шляхом заповнення та підписання сторонами анкети-заяви від 22.09.2011 року, відповідно до умов якого відповідачка отримала від банку кредит у розмірі 2700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіну картку зхі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено повною мірою у відповідності до вимог процесуального закону тих обставин, на які він посилається у своїй позовній заяві, а саме в розрахунку заборгованості по кредитному договору відсутні відомості про номери рахунків та відомості про номер кредитної картки та строку її дії а тому не можливо ідентифікувати ні кредитну картку ні картковий кредитний рахунок по якому здійснювався рух кредитних коштів із кредитним договором №б/н від 22.09.2011 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 22.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н. Матеріали справи містять копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписану ОСОБА_3, а також довідку про умови кредитування з використанням картки універсальна, «55 днів пільгового періоду», по договору SAMDN2928, ІПН НОМЕР_1 що містить інформацію про істотні умови кредитування, яка також підписана ОСОБА_3.(а.с.7-8)

З банківської виписки по кредитному рахунку вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово здійснювала оплату заборгованості по кредиту, останній раз часткове погашення відбулося 29.05.2014 року (а.с.6), що свідчить про визнання боргу боржником.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3 наданого ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається що станом на 30.11.2016 року заборгованість становить 18568,67 грн , яка складається з наступного: 1119,58 грн заборгованість за кредитом; 13088,68грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 3000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією ; а також штрафи відповідно до умов договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 860,41 грн - штраф (процентна складова).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, заборгованість за кредитом, проценти за кредитом та штраф підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредиту у розмірі 1119,58 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13088, 68грн.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості.

Враховуючи наведене з ОСОБА_3 підлягає стягненню 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 710, 40 грн - штраф (процентна складова) .Однак, колегія суддів приходить до висновку, що не підлягають стягненню 3000 грн заборгованості за пенею та комісією, оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону, обставинам справи, слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, постановити нове рішення про задоволення позову частково. Стягнути з ОСОБА_3 . на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1119, 58 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13088, 68 грн., а також 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 710,40 грн - штраф (процентна складова), всього 15418 грн 66 коп.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1328 грн

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокоренко Є.С. - задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 15 418 грн 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір 1460 грн 80 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий

Судді