05 березня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Бібіка О.В.
за участю секретаря - Горобець Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
14.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А-1, загальною площею 58,20 кв.м., житловою площею 46,80 кв.м.), яка документально належить померлому 14.09.1995 року в м. Зміїв Харківської області батькові ОСОБА_3
В обґрунтування зазначив, що 14.09.1995 року в м. Змієві Харківської області помер батько ОСОБА_3
Факт родинних відноси, як сина та батька, підтверджується свідоцтвом про народження.
Свою ? частину він переоформив у нотаріальному порядку на своє імя, але брат, окрім звернення у 1995 році (понад як 22 роки назад) до нотаріуса, ніяких дій по переоформленню спадщини не вчинив.
Він намагався знайти брата, але фактично з 1995 року з ним звязку ніякого не має.
На сьогоднішній день він хотів би спілкуватися з братом, оскільки є ріднею, мати їх померла 17.11.2011 року.
У 2017 році виникла чергова необхідність по оформленню субсидії по вказаній квартирі, але брата як не було, так і не має вже як понад 22 роки і весь цей час він відкрито користуюсь квартирою в цілому, сплачує відповідні комунальні платежі. У квартирі зареєстроване місце проживання сина - ОСОБА_4
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення про виклик в судове засідання, розміщене на сайті Судової влади, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав (а. с. 42).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно розпорядження органу приватизації АТ "Донець" від 01.11.1994 року однокімнатна квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_3 (а. с. 13).
14.09.1995 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 327987 від 14.09.1995 року, виданого Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області (а. с. 8).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.1996 року, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1249 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 (а. с. 11).
Дана частка квартири зареєстрована Зміївським МП технічної інвентаризації 25.12.1996 року за реєстровим № 371 за ОСОБА_1 (а. с. 12).
Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.1996 року, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1249 на іншу 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а. с. 11)
Спадщину після смерті батька ОСОБА_3 прийняли у спосіб подання до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини письмової заяви про прийняття спадщини, відповідно до вимог п.2, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (ред.1963 р.) позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
Однак, відповідач ОСОБА_2 з часу прийняття спадщини її не оформив.
Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (ред.1963 р.) прийнята спадщина визнається такою, що належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Зазначене кореспондується із ч.4 ст. 319 ЦК України, де власність зобов'язує, та ст. 322 ЦК України, згідно якої власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається із копії довідки КП "Зміїв-сервіс" № 456 від 11.09.2017 року, виданої на ім'я ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивозу сміття, водопостачання, водовідведення за адресою квартира АДРЕСА_2 станом на 01.09.2017 року немає (а. с. 18).
Із копії довідки ПАТ "Харківгаз" Зміївського відділення від 08.09.2017 року вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 зі сплати за спожитий газ в квартирі АДРЕСА_2 відкрито на ім'я абонента ОСОБА_1 та станом на 01.09.2017 року мається заборгованість за спожитий природний газ у сумі 27,83 грн. (а. с. 20)
Копія фінасово-особового рахунку № 643000030 за серпень 2017 року підтверджує факт надання послуг КП "Зміїв-житло" мешканцю квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с.19)
Вказані письмові докази підтверджують виконання обов'язку співвласника 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 щодо утримання в належному стані власності в цілому.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду
Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).
Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Суд дійшов висновку, що позивач не є спадкоємцем спірної частки майна після ОСОБА_3 таким власником є відповідач ОСОБА_2, який прийняв спадщину, що становить 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 22 роки тому, однак за цей час не оформив її.

Квартиру АДРЕСА_2 в цілому весь цей час утримував позивач ОСОБА_1, та відкрито і безперервно нею користувався за цільовим призначенням.

З вересня 1996 року позивач ОСОБА_1, оформивши право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_3, став користуватись усією спірною квартирою, та при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на іншу 1/2 частку квартири, що з часу відкриття спадщини належить відповідачу ОСОБА_2

За наведеного, позивач ОСОБА_1 довів належними доказами свої позовні вимоги, та його позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 141,223, 263, 265, 272, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири № 30 (літ. А-1, загальною площею 58,20 кв.м., житловою площею 46,80 кв.м.) в будинку № 5-а по вулиці Фабрична в м. Змієві Харківської області ( 63404) за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення повністю або частково безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду у повному обсязі складено 05 березня 2018 року.

Суддя -