Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/115/17
Провадження № 2-з/280/6/18
У Х В А Л А

13 лютого 2018 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 з вказаною заявою, в якій просить: накласти арешт на спірну кімнату №2 по вулиці Добролюбова, 49 в місті Коростишів Житомирської області; заборонити відповідачам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проводити будь-які дії щодо кімнати №2 по вулиці Добролюбова, 49 в місті Коростишів Житомирської області, тобто її оформляти, відчужувати, передавати в оренду, дарувати тощо.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, приходжу до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Частиною 1 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Вказану заяву про забезпечення позову було передано 12.02.2018. Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно розяснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що необхідність в накладенні арешту на кімнату №2 виникла у звязку з тим, що йому достовірно стало відомо, що відповідачі мають намір відчужити це майно, що призведе до неможливості здійснити належний розгляд справи та утруднить виконання рішення суду.

У порушення положень частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України заявником не вказано: реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачів та ціну позову, а також не обґрунтовано необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову як заборона відповідачам проводити будь-які дії щодо кімнати №2 по вулиці Добролюбова, 49 в місті Коростишів Житомирської області, тобто її оформляти, відчужувати, передавати в оренду, дарувати тощо.

Заявник просить накласти арешт на кімнату №2 по вулиці Добролюбова, 49 в місті Коростишів та заборонити вчиняти будь-які дії відповідачам щодо вказаного майна, однак не зазначив кому належить вказане майно, який правовий режим цієї кімнати.

Отже, наведене позивачем не підтверджує обставин, викладених у заяві, та намірів відповідачів продати спірне майно, а накладення арешту і заборони відповідачам вчиняти будь-які дії щодо кімнати не є співмірним заявленим вимогам та не відноситься до предмету спору, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя І. В. Щербаченко