ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/2324/17

провадження № 22-ц/781/417/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Чельник О.І., Черненко В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Спільне підприємство-Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2017 року у складі судді Баранець А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут») про стягнення боргу по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Зазначав, що з 02 жовтня 2013 року працював у відповідача на посаді оператора котельні. Наказом № 125/к від 07 серпня 2017 року його було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору.

При звільненні з ним не було проведено повний розрахунок у зв'язку з відсутністю у відповідача коштів.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4774 грн. 45 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, вихідну допомогу в розмірі 9293 грн. 34 коп., індексацію заробітної плати в розмірі 14 грн. 24 коп., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 50 грн. 72 коп.

В ході судового розгляду позовні вимоги зменшив. Оскільки за час розгляду справи всі належні йому до виплати в день звільнення суми відповідач виплатив 30 жовтня 2017 року, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 12604 грн. 76 коп., судові витрати в сумі 640 грн.,

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2017 року позов про стягнення середнього заробітку задоволено повіністю. Суд стягнув з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12604 грн. 76 коп. та судові витрати в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що банківські рахунки відповідача заблоковані шляхом накладення на них арешту, тому він не мав змоги самостійно та добровільно здійснити розрахунок з позивачем. Підприємство 27 жовтня 2017 року здійснило повний розрахунок з позивачем всіх сум, належних йому до виплати, в сумі 12349 грн. 38 коп. Розрахунок було здійснено шляхом перерахунку Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на банківську картку позивача. Затримка розрахунку виникла за період з 08 серпня 2017 року по 26 жовтня 2017 року, кількість робочих днів затримки розрахунку з позивачем складає 45 днів, оскільки на підприємстві було введено режим праці по скороченому робочому тижні з додатковими вихідними днями. Проте суд помилково стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку за 59 робочих днів.

Апеляційне провадження відкрито 02 лютого 2018 року (а.с.99).

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.99,106).

Позивач у своєму відзиві просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки суд повно та всебічно дослідив всі обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що у зв'язку з тим, що він працював у відповідача оператором котельні, його графік роботи відрізнявся від графіку роботи підприємства. Він працював позмінно і скорочений графік підприємства на нього не розповсюджувався (а.с.103-105).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач працював у відповідача оператором котельні 02 жовтня 2013 року. Відповідно до наказу №125 к від 07 серпня 2017 року він був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП.

В день звільнення належні йому до виплати суми в порушення вимог ст.116 КЗпП виплачені не були. Спір про розмір належних працівникові сум відсутній. Середньоденна заробітна плата складає 213 грн.64 коп. (а.с.15).

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати в день звільнення позивача, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач зобов'язаний виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, однак при розрахунку суми заборгованості припустився помилки щодо здійснення відповідних розрахунків середнього заробітку у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995року № 100 (далі - Порядок).

Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані,без виключення сум відрахування на податки,стягнення аліментів тощо. Відповідно до п.5 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої

заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої

заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного

(годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним

законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих

днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 розділу IV Порядку).

В порушення цих вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з наказами №44 від 25 квітня 2017 року та №53 від 31 травня 2017 року в зв'язку з припиненням виробництва та реалізації теплової енергії в літній період введено режим праці по скороченому робочому тижні з додатковими вихідними днями, зокрема, на серпень 2017 року встановлено 15 робочих днів, 119 годин, на вересень 2017 року 14 робочих днів, 112 годин що підтверджується копіями наказів та відповідними графіками роботи при скороченому робочому тижні на період зупинки котельних на серпень і вересень 2017 року (а.с.45-46, 64-65). Ці накази не містять винятків для операторів котелень та передбачають затвердження на цей період графіку роботи з однозмінним режимом роботи при скороченому робочому тижні.

Зазначеним спростовуються доводи відзиву позивача, що на оператора котельні на період зупинки котельних режим роботи за скороченим робочим тижнем не поширювався. Крім того, відповідно до довідки про доходи згідно графіка роботи скорочена кількість робочих днів була також у червні і липні 2017 року (а.с.15) .

Також матеріалами справи підтверджується, що заборгованість із заробітної плати була перерахована позивачу платіжним дорученням №8048 від 27 жовтня 2017 року (а.с.47,54).

Таким чином, за період з 08 серпня 2017 року по 27 жовтня 2017 року згідно з графіками скороченого робочого тижня у серпні та вересні 2017 року, кількість робочих днів, за які нараховується середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить: серпень -12, вересень -14, жовтень -19, всього 45 днів. Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить 9613 грн.80 коп. (213 грн.64 коп. х 45).

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві (ст.11 ЦПК України) колегія суддів зазначає, що оплата позивачу відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за повний робочий тиждень, порушує принцип рівності оплати праці в разі залишення його на посаді і фактичному виконанню ним трудових обов'язків за скороченим робочим тижнем, а також оплати праці інших працівників підприємства, які працюють в умовах скороченого робочого тижня.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку та судового збору підлягає зміні , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробіток 9613 грн.80 коп. та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір 486 грн.40 коп. (76%), а позивач повинен повернути відповідачу пропорційно до задоволеної частини судовий збір за подання апеляційної скарги 168 грн. 96 коп. (24 % від 704 грн.)

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. ,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити частково.

Змінити рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2017 року в частині розміру середнього заробітку та судового збору .

Стягнути з Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» ( м. Світловодськ, вул. Григорія Сковороди, 2-а) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 9613 грн.80 коп. та судовий збір в сумі 486 грн.40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» судовий збір в сумі 168 грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: О.І.Чельник

В.В.Черненко