Справа №585/2198/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/249/18 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Роменської міської ради Сумської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до розпорядження № 2315 від 22 березня 1995 року органу приватизації виконкому Роменської міськради, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано в приватну спільну часткову власність однокімнатну квартиру загальною площею 32,2 кв.м, яка розташована АДРЕСА_1, про що 22 березня 1995 року видано відповідне свідоцтво про право власності на житло.

До дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 постійно проживала у вказаній квартирі разом з ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу.

Після смерті ОСОБА_6, належну їй 1/2 частину квартири ОСОБА_7 не зміг успадкувати, оскільки нормами ст.ст. 529-532 ЦК УРСР не передбачалося право на спадкування для осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю. Спадкоємців першої чи другої черги, а також утриманців ОСОБА_6, не мала, заповіт нею не складався.

Позивач до дня смерті ОСОБА_7, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року доглядала за ним.

За життя ОСОБА_7 складено заповіт, яким заповів майно її дочці ОСОБА_4., яка прийняла спадщину та отримала у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Позивач зазначала, що після смерті ОСОБА_5, вона стала постійно проживати у вказаній квартирі, так як іншого свого житла в неї немає, проводила в ній ремонти, оплачувала комунальні послуги. Більше 20 років 1/2 частина цієї квартири нікому не належить, ніхто не заявляв до позивача вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна. Роменська міська рада також не вчиняла будь-яких юридично-значимих дій, які б вказували на її інтерес до вказаної частини квартири.

Вказувала, що вона останні 15 років безперервно та добросовісно володіла вищевказаною квартирою, так як постійно проживала в ній і доглядала за житлом. Володіння спірним майном поза розумним сумнівом є відкритим, оскільки всі сусіди знають її як власницю квартири, договори з обслуговуючими організаціями щодо вказаної квартири укладені від її імені.

Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому Роменської міської Ради народних депутатів 22 березня 1995 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому вказує, що вона з 2001 року проживає у квартирі АДРЕСА_2 утримує її, проводить ремонти, оплачує комунальні послуги. Зазначає, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаною квартирою, що є підставою для визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката Сенчі О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві приватної, спільної часткової власності, по 1/2 кожному, належала квартира АДРЕСА_4. Право власності зареєстровано Роменським МБТІ у реєстровій книзі за № 26, реєстровий № 2825 (а.с. 15).

22 березня 1995 року ОСОБА_6 було видано приватизаційне платіжне доручення № 2577, а ОСОБА_5 - приватизаційне доручення № 2578, об'єкт приватизації - АДРЕСА_5 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6 (а.с. 20).

13 січня 1998 року Роменським міськрайонним бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 було видано довідку-характеристику для представлення в державну нотаріальну контору на предмет оформлення спадщини - квартири по АДРЕСА_6 (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 (а.с. 21).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2002 року, виданого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є ОСОБА_9. Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири за НОМЕР_1, житловою площею 16,5 кв.м, загальною площею 32,2 кв.м, корисною 31,4 кв.м, що знаходиться в м. Ромни по бульвару Шевченка в будинку за № 15 (а.с. 24).

14 квітня 2005 року право власності ОСОБА_4 на вказану частину квартири зареєстровано ДКП «Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації, номер запису 311 в книзі 92 (а.с. 25).

З копії свідоцтва про одруження вбачається, що 16 січня 2004 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, після одруження прізвище чоловіка та дружини - ОСОБА_10 (а.с. 27).

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 не заводилася.

З копії технічного паспорту на квартиру НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 вбачається, власниками квартири вказані ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1995 року та ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2002 року (а.с. 18-19).

29 січня 2008 року між КП «Ромникомунтепло» та ОСОБА_3, яка проживає по АДРЕСА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води (а.с. 29).

15 червня 2016 року між КП «Ромникомунтепло» Роменської міської ради та ОСОБА_3, яка проживає по АДРЕСА_1 було укладено договір № 410 про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води (а.с. 30 -31).

З копій квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що платниками вказано в частині - ОСОБА_9 або ОСОБА_4, в частині - ОСОБА_3, а в частині ще вказаний платником ОСОБА_5

З копії паспорта вбачається, що з 31 грудня 1998 року ОСОБА_3 зареєстрована в с. Борозенка Роменського району Сумської області.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для набуття позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири за набувальною власністю у розумінні ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ч. ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке :

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є:

законність об'єкту володіння;

добросовісність заволодіння;

відкритість володіння;

давність володіння та його безперервність (строк володіння);

безтитульність володіння.

Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначеним вимогами закону, не було доведено сукупності вище вказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 1/2 частина спірної квартири належить її дочці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2002 року, виданого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а інша 1/2 частина квартири зареєстрована за померлою ОСОБА_6, спадщину після смерті якої ніхто не оформив, а тому фактичне володіння ОСОБА_3 всією квартирою, тобто власністю інших осіб, не є добросовісним володінням нерухомим майном.

Крім того, факт користування спірною квартирою, проведення в ній ремонту та утримання, сплата комунальних послуг не є підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Посилання в апеляційній скарзі на добросовісність, відкритість, безперервність володіння позивачем 1/2 частиною спірної квартири та можливість визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну оцінку доказам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю.Кононенко

О.І.Собина

С.С.Ткачук