АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2446/18 Справа № 202/5989/17 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета 2», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськаз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета 2», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала що, між 10.11.2016 року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Бета 2» в особі директора ОСОБА_5, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, щодо недійсності правочинів, було укладено договір позики про наступне: 1. Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність 2 000 000,00 грн. Своїм підписом на цьому договорі Позичальник підтверджує факт одержання грошових коштів від Позикодавця; 2. Зазначену в п. 1 суму грошей, Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцю готівкою в строк до 20.05.2017 року.

В забезпечення визначених домовленостей також було укладено Договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_6 поручився перед кредитором за виконання свого обов'язку відповідно до договору позики від 10.11.2016 року.

Відповідач, ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 зазначав що, між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений усний договір відповідно до якого ОСОБА_2 була отримана від ОСОБА_7 грошова сума за нерухоме майно, а саме будівля авто мийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 умови договору не виконані, не здійснено державне переоформлення права власності, та не було передано правоустановчи документи на вищевказане нерухоме майно.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета 2», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволені в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) право власності на нерухому майно розташоване на земельній ділянці 211 кв.м, а саме: будівлю автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 що складається з літери А-1: 1 - мийка, 2 - туалет, 3 - кімната персоналу, 4 - топочна, 5 - кімната клієнтів, загальна площа по літ. А-1 - 192,7 кв.м. без документів, які посвідчують введення в експлуатацію.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) документи, які посвідчують право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1

У апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура №1 Дніпропетровської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений усний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 була утримана від ОСОБА_7 грошова сума за нерухоме майно, а саме: будівля автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 умови договору не виконані, не здійснено державне переоформлення права власності та не було передано правовстановлюючи документи на вище вказане нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв2язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову є нерухоме майно, а саме будівля автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 якавідноситься до території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро.

Таким чином, за правилами ч.1 ст. 114 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) належить до підсудності Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції відкрив провадження у справі та ухвалив заочне рішення.

Дніпропетровська місцева прокуратура №1 Дніпропетровської областів суді першої інстанції не могла заявити про непідсудність справи, оскільки не була залучена до участі у справі.

Однак, в суді апеляційної інстанції апелянтом не було заявлено такої вимоги чи клопотання. Представник прокуратури наполягала на розгляді даного питання саме по суті.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до ч. 1 ст.122 ЗУ України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порушення інтересів держави в особі Дніпровської міської ради полягають в тому, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном.

Територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України, не залучена до участі у справі в якості відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі вищезазначеної сторони, а тому, не залучення її під час розгляду справи у суді першої інстанції є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо прав інших осіб, без їх залучення до справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 328, ч. 1 ст. 331, ст. 392 ЦК України, які спірні правовідносини не регулюють та не можуть бути підставою для задоволення зустрічних позовних вимог.

Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч. 2, 3 ст. 331, ст. 375, 376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.

Як визначено ч. ч. 5, 8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінчено го будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Матеріали справи взагалі не містять належних доказів, які підтверджують право позивача на користування спірною земельною ділянкою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил - є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, а тому не є створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетрвоської області від 25.01.2018 року було відстрочено Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області сплату судового збору за подання її апеляційної скарги у розмірі 45 000 грн.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи за потрібне стягнути з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 45 000 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції у іншій частині не оскаржувалось, а тому не перевірялось судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року - скасувати в частині: визнання за ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) права власності на нерухоме майно розташоване на земельній ділянці 211 кв.м, а саме: будівлю автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 що складається з літери А-1: 1 - мийка, 2 - туалет, 3 - кімната персоналу, 4 - топочна, 5 - кімната клієнтів, загальна площа по літ. А-1 - 192,7 кв.м. без документів, які посвідчують введення в експлуатацію; зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) документи, які посвідчують право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю автомийного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 45 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна