АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №758/13215/14-ц Головуючий у 1-й інстанціїсуддя: Трегубенко Л.О.

22 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року в справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шемета О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шемет О.В. звернувся до суду із поданням, погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження боржника, ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань за виконавчим документом, без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2014 подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов'язань за виконавчим листом № 362/1781/13-ц, виданим 03.10.2013 на виконання рішення суду від 30.04.2013 про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за кредитним договором № МL-003/016/2008 від 01.02.2008 в розмірі 4 399 625,04 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Посилається на неповне з'ясування судом та недоведеність судом всіх обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що про розгляд справи не була належним чином повідомлена. Зазначила, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань.

Вказала, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить можливості поїхати в іншу країни, отримати певну грошову суму за ту чи іншу роботу та виконувати вчасно свої зобов'язання щодо сплати аліментів на доньку.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3117/2018
Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не погодився із апеляційною скаргою, зазначив її вимоги незаконними та необґрунтованими та такими, що навмисно перешкоджають здійсненню примусового виконання рішення суду, яке є обов'язковим для виконання боржником.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, наведених в ній та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Управління ДВС ГУЮ у Київській області в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про розгляд справи, заяви про причини неявки суду не надали.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що останнє є обґрунтованим.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 362/1781/13-ц від 03.10.2013 на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2013 в цивільній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за кредитним договором № МL-003/016/2008 від 01.02.2008 в розмірі 4 399 625 грн. 04 коп. (а. с. 7). 25.11.2013 державним виконавцем винесенопостанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40989210, зареєстрованого у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (а. с. 9). Начальником відділу примусового виконання рішень боржнику, 02.04.2014 за місцем реєстрації надсилалася постанова про відкриття виконавчого провадження для відома та виконання, однак боржником у визначений законодавством строк рішення суду не виконано (а. с. 8).12.09.2014 старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлено в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника (а. с. 20-21).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно № 69596198 від 12.09.2014 за боржником зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р., смт Глеваха, вулиця Боженка, 19 та земельна ділянка, площею 0,0850 га, кадастровий номер :01:015:0010, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р., смт Глеваха, вулиця Боженка, 19 (а. с. 11-13). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек в порядку доступу державних виконавців № 69595908 від 12.09.2014 вказане нерухоме майно передано в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» (а. с. 16).

15.09.2014 надіслано вимогу державного виконавця до: Управління ДАІ ГУМВС України в Київській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Київській області та м. Києві, Управління ДАІ ГУМВС України в м. Києві, Державної інспекції сільського господарства в Київській області - для виявлення майна, що належить боржнику, на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості (а. с. 19).

Згідно відповіді Державної податкової служби України № від 17.09.2014 про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, встановлено що юридичну особу ліквідовано (припинено) /фізичну особу-підприємця припинено (а. с. 23). Згідно відповіді з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.10.2014, станом на 30.06.2014 ОСОБА_3 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), відсутня (а. с. 24). Згідно відповіді Управління ДАІ ГУМВС України в Київській області від 07.10.2014 на транспортний засіб, який зареєстрований за боржником, накладено арешт (а. с. 26).

Станом на 23.10.2014 грошові кошти за виконавчим документом боржником на рахунок Головного управління юстиції у м. Києві не зараховані.

Заявник, зазначаючи, що боржник ухиляється від добровільного виконання зобов'язань перед стягувачем, звернувся із відповідним поданням до суду.

Статтею 377-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали),визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що старший державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Шемет О.В. звернувся до суду із поданням, погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення, однак останнє не виконано, боржник ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що з часу ухвалення рішення суду від 30.04.2013 про стягнення вищезгаданої заборгованості відповідач його не виконує, не з'являється до державної виконавчої служби. Представник особи, яка подала апеляційну скаргу надав суду лише довідку про виконання боржником рішення суду лише в 2017-2018 роках.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Боржник ухиляється від виконання зобов'язань за рішеннями суду, в зв'язку з чим вважає висновки суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 правильними.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції враховуючи те, що відповідно до вимог законодавства таке клопотання вирішується судом без повідомлення сторін по справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене та те, що боржник з 2013 року не намагалась виконати рішення суду, будучи обізнаною про нього та про наявність виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить можливості поїхати в іншу країни, отримати певну грошову суму за ту чи іншу роботу та виконувати вчасно свої зобов'язання щодо сплати аліментів на доньку не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що боржник є державним службовцем, що не передбачає можливості здійснення іншої оплачуваної роботи за кордоном.

Колегія суддів вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_3, в якої немає коштів на погашення заборгованості, а відтак і виїзду за кордон.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.03.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк