Справа № 361/4178/2017 Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження № 22-ц/780/748/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 14.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі суддів :

Д.О. Таргоній С.І. Савченка К.П. Приходька

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначив, що 07 квітня 2011 року він передав відповідачу в борг 2 000,00 доларів США (що становило за домовленістю сторін станом на 07 квітня 2011 року 16000 грн.) з терміном повернення позики до 07 квітня 2016 року, на підтвердження чого між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки.

У подальшому ОСОБА_4 змінив прізвище на «ОСОБА_4».

Оскільки, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики, яка в еквіваленті до національної валюти України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05 липня 2017 року складає 52034,73 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики від 07 квітня 2011 року в розмірі 52034,73 грн., а також судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що умовами розписки було визначено тверду грошову суму, а саме 2000 доларів США, що в свою чергу становить тверду грошову суму в національній валюті України в розмірі 16 000 гривень. Про еквівалент в розписці зазначено не було та в розумінні відповідача він взяв у борг 16 000 гривень. В свою чергу, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 1046, 1049 ЦК України стягнув з відповідача суму боргу з урахуванням еквіваленту долара США по відношенню до гривні, що не було передбачено умовами розписки від 07 квітня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався ст. 526 ЦК України.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно письмової розписки від що 07 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 доларів США.

Укладання договору позики підтверджується розпискою відповідача по справі від 07 квітня 2011 року, згідно якої строк повернення грошових коштів встановлено до 07 квітня 2016 року.

У встановлений термін відповідач позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обов'язки встановлені договором.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, суд врахував наведені вимоги закону та ухвалив законне і справедливе рішення про стягнення заборгованості за договором позики.

Також колегія суддів враховує, що наявність у позивача розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 вказує, що зобов'язання згідно зі ст. 524 ЦК України має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Однак, ч. 2 ст. 524 ЦК України та ч. 2 ст. 533 ЦК України, допускається, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з розписки від 07 квітня 2011 року сторони самі погодили, що позивач передав відповідачу в борг 2 000,00 доларів США (що становило за домовленістю сторін станом на 07 квітня 2011 року 16000 грн.) (а.с. 5).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що згідно вищевказаної розписки, в розумінні останнього він взяв у борг 16000 грн. не відповідають дійсності, оскільки позивач передав відповідачу саме 2000 доларів США, що не оспорюється сторонами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 суми боргу у грошовій одиниці України гривні, тому що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02 липня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги на які посилається відповідач, як на підставу для скасування рішення суду є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 328, 355, 356, 391 ЦК України, ст. 267 ч.4 ЦК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

______________ _______________ _______________

Д.О. Таргоній С.І. Савченко К.П. Приходько