АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1116/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Плахотнюк К.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПАТ «ВіЕс Банк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 р.

в справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором кредиту

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 р. залишено без задоволення позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 р. і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 18.07.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КF50923, відповідно до умов якого банк зобов»язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 дол.США; а позичальник зобов»язалася повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що містяться в додатку №1 до кредитного договору і є його невід»ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором.

Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 17 липня 2023 р., процент за користування кредитом встановлено в розмірі 13,5 % річних.

У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 23,5%. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5% річних. Позичальнику надається кредит для споживчих потреб (а.с. 10-13).

З метою забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_1 за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 18.07.2008 р. було укладено договір поруки №РО 94877 (а.с. 14).

Відповідно до умов зазначеного вище договору поруки, поручитель ОСОБА_2 зобов»язався відповідати перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов»язань, що виникли із кредитного договору у повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором солідарно з ОСОБА_1

Згідно Статуту ПАТ «ВіЕс Банк», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Фольксбанк», відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 11.10.2013 р. позивач ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обов»язків ПАТ «Фольксбанк».

Відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 03.04.2008 р. ВАТ «Фольксбанк» було правонаступником усіх прав та обов»язків ВАТ «Електрон Банк» (а.с. 19-20).

Згідно ст.ст.1054, 1050, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку, відповідає за порушення зобов»язання боржником. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Так, обгрунтовуючи позов, позивач, зокрема зазначав, що банком виконано зобов»язання за кредитним договором, який було укладено з позичальником ОСОБА_1, що позичальник з моменту отримання кредиту здійснювала часткове погашення кредиту, допускала системні порушення встановленого кредитним договором графіку, що станом на 10.10.2016 р. вона має заборгованість на загальну суму 35 506,65 дол.США, що за офіційним курсом валют НБУ становить еквівалент у національній валюті 917 491,84 грн., яка складається із : суми простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 835,03 дол. США, що складає еквівалент у гривні 357 497,17 грн.; несплачених процентів за користування кредитними коштами в розмірі - 5 368,30 дол.США, що складає еквівалент у гривні 138 716,87 грн.; пені в розмірі 16 303,32 дол. США, нарахованої за період з 09.10.2015 р. по 10.10.2016 р. включно, що складає еквівалент у гривні 421 277,78 грн.

На підтвердження невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов»язань за кредитним договором позивачем надано суду копії повідомлень-вимог надісланих 26.03.2014 р. на адресу відповідачів, відповідно до змісту яких позивачем було повідомлено останніх, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів) і у зв»язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, ПАТ «ВіЕс Банк» вимагає достроково повернути кредит, а саме : 31 441,00 дол.США основного боргу; 277,00 дол.США простроченого боргу; 694,51 дол. США простроченої заборгованості за процентами.

Також звернуто увагу позичальника та поручителя на те, що крім вказаної заборгованості, їм необхідно здійснити також погашення заборгованості за процентами, пенею та штрафними санкціями, що будуть нараховані по день повного погашення заборгованості по кредитному договору (а.с.15,16).

Заперечуючи проти позову, відповідачі у справі стверджували про повне виконання ОСОБА_1 16.03.2015 р. зобов»язань за вказаним кредитним договором, а саме : виконанням у добровільному порядку рішення Голосіївського районного суду м. Києва суду від 21.01.2015 р, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р. у розмірі 429 281, 24 грн. (а.с.17-21).

Зазначене вище заочне рішення суду набрало законної сили 07.02.2015 р.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року судом встановлено: у зв»язку із невиконанням боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, 26 березня 2014 р. на адресу останньої, а також на адресу поручителя ОСОБА_2., банком направлено вимогу про погашення заборгованості.

Вказану вимогу позичальником ОСОБА_1 отримано 15.04.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідачі не виконують взяті на себе зобов»язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 32 464,55 дол.США, з яких: 31 465,18 дол.США - заборгованість за основним боргом, що утворилась за період з лютого 2014 р. по серпень 2014 р.; 944,70 дол.США - заборгованість за процентами, що утворилась за період з червня 2014 р. по серпень 2014 р.

Судом також встановлено, що 21.07.2015 р. Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено судове рішення за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у задоволені позову було відмовлено у повному обсязі, рішення суду набрало законної сили 06.10.2015 р.

Так, вказаним рішенням встановлено, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р., яке набрало законної сили 26.02.2015 р., позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р. у розмірі 429 281,24 грн.; що як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_1 саме у зв»язку із добровільним виконанням рішення Голосіївського районного суду м. Києва 16.03.2015 р. сплатила ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF50923 в розмірі 429 281,24 грн., що підтверджується квитанцією від 16.03.2015 р. №577032.

Про зазначене свідчить як розмір внесених коштів, так і копія письмової заяви відповідачки до позивача від 16.03.2015 р. Тобто, відповідачкою ОСОБА_1 повністю погашена заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом за період з червня по серпень 2014 р.

Однак, як вбачається з розрахунку загальної заборгованості станом на 24.03.2015 р. позивачем зазначено про наявність простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 835,03 дол.США.

Отже, на теперішній час задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки потягне за собою подвійне стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

З такими висновками суду першої інстанції погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій у постановлених 06.10.2015 р. та 24.02.2016 р. ухвалах (а.с.65- 78).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із змісту судових рішень Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р., Оболонського районного суду м. Києва від 21.07.2015 р., а також ухвал Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015 р. і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 р., що стосуються вирішення спору між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 з приводу правовідносин за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р., судами встановлено, що позивач ПАТ «ВіЕс Банк» з підстав порушення позичальником ОСОБА_1 зобов»язань за вказаним кредитним договором скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту; судом було задоволено заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 32 464,55 дол.США, з яких: 31 465,18 дол.США - заборгованість за основним боргом, що утворилась за період з лютого 2014 р. по серпень 2014 р.; 944,70 дол.США - заборгованість за процентами, що утворилась за період з червня 2014 р. по серпень 2014 р.

Позичальник ОСОБА_1 на виконання рішення суду 16.03.2015 р. сплатила ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF50923 в розмірі 429 281,24 грн.

Вподальшому, вирішуючи заявлений ПАТ «ВіЕс Банк» спір про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за цим же кредитним договором у розмірі 21 937,27 дол.США, яка була нарахована позивачем з урахуванням погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р. в розмірі 429 281,24 грн. та зміни курсу гривні до валюти кредиту, значного проміжку часу від дати подачі позовної заяви та нарахувань відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту суди прийшли до висновку, що позичальник ОСОБА_1 виконала свої зобов»язання щодо погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом за період з червня по серпень 2014 року.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що встановлені судами обставини, що відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р. погасила заборгованість по тілу кредиту та відсотках включно по серпень 2014 р. не підлягають доказуванню.

Згідно наданого розрахунку загальної заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕс Банк» по кредитному договору №КF50923 від 18.07.2008 р. станом на 10 жовтня 2016 р. позивачем нараховано загальну заборгованість 35 506,65 дол. США плюс 13 473, 63 грн. витрат за проведення претензійно-позовної роботи.

Зазначена позивачем загальна заборгованість ОСОБА_1 складається із суми простроченої заборгованості по тілу кредиту за серпень 2014 р. в сумі 13 835,03 дол. США; нарахованих процентів за користування кредитом згідно умов кредитного договору за період з 18.07.2008 р. по 9.10.2016 р. включно, частина яких станом на 10.10.2016 р. є сплачена.

Також, нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами з серпня 2014 р. по 9.10.2016 р. в сумі 5 368, 30 дол. США; за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту, процентів нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, обрахованої від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, яка станом на 10 жовтня 2016 р. становить 16 303, 32 дол. США. (а.с.8).

Оскільки, зазначеними вище судовими рішеннями встановлено відсутність у позичальника ОСОБА_1 невиконаних зобов»язань щодо погашення тіла кредиту за кредитним договором №КF50923 від 18.07.2008 р., то суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ПАТ «ВіЕс Банк» позовних вимог у частині стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту в сумі 13 835, 03 дол.США

Суд також правильно вважав, що наданий позивачем розрахунок несплачених процентів у сумі 5 638,30 дол.США, який розрахований за період з червня 2014 р. і по 10.10.2016 р. не може бути прийнятий судом до уваги для визначення процентів за користування кредитом з серпня 2014 р. і по 16.03.2015 р., коли позичальник виконала свої зобов»язання щодо повернення тіла кредиту, оскільки, наданий позивачем суду розрахунок не містить даних про те, від якої суми неповернутого тіла кредиту визначено розмір процентів за користування кредитними коштами.

Що ж стосується позовних вимог у частині стягнення з відповідачів штрафних санкцій у розмірі, визначеному позивачем - 16 303,32 дол.США, то суд також правильно вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, за встановлених судом обставин, щодо відсутності у позичальника ОСОБА_1 невиконаних зобов»язань по погашенню тіла кредиту, а також розміру процентів за користування кредитними коштами з серпня 2014 р. по 16.03.2015 р. немає підстав для штрафних санкцій, що передбачені пунктом 6.3. кредитного договору з підстав несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «ВіЕс Банк» - залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 2.04.2018 р.

Головуючий :

Судді :