Справа № 583/3361/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого - судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

за участю секретаря БАЙДАЛЕНКО О.О.

учасників справи: представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області ГОМЕНЮК Н.І., з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, відділу Держземагенства у Охтирському районі Головного управління Держземагенства у Сумській області

про визнання права на проведення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування

в с т а н о в и в:

29.11.2017 року до суду звернулася позивачка з позовом. Вимоги мотивувала тим, що 19.03.1996 розпорядженням Охтирської райдержадміністрації Сумської області № 105 рідній сестрі батька позивачки ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку загальною площею 4,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олешнянської сільської ради. 28.03.1996 ОСОБА_6 сільськогосподарським підприємством АТЗТ «Олешнянське» було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, у розмірі 4,04 умовних кадастрових гектари, розташованої на території Олешнянської сільської ради. ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько позивачки помер. Тітка позивачки власної родини не мала, весь час проживала одна. До моменту її смерті їй допомагала позивачка. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла. Позивачка поховала тітку та прийняла спадщину після її смерті. 11.07.2017 позивачка дізналась про наявність спадкового майна у вигляді земельної ділянки. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки тітка за життя належним чином не зареєструвала право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати за нею право на проведення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку (пай), розташовану на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, загальною площею 4,04 га за цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті своєї тітки ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача Олешнянської сільської ради Гоменюк Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила про наявність у власності ОСОБА_6 земельної ділянки, спадщиною ніхто не цікавився після її смерті.

Представник відділу Держземагенства у Охтирському районі Головного управління Держземагенства у Сумській області, будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду, до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення в яких зазначив, що власниця сертифікату ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Розпорядження голови « Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних паїв на території Олешнянської сільської ради» прийняте 18.06.2003 року. Таким чином власниця сертифікату не набула права власності на земельну частку (пай), а тому у спадок переходить право спадкоємців отримати земельні ділянки (пай) згідно сертифікату виданого у 1996 році, а не право власності на земельні ділянки (пай)./а.с.21-23/

Дослідивши матеріали справи, врахувавши надані сторонами докази на свої доводи і заперечення, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є тіткою позивачки ОСОБА_5 /а.с. 7-10/

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6, після смерті якої до нотаріальної контори не зверталися спадкоємці з заявами про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину не видавалися./а.с.33/

Згідно з абз. 16 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, в розрізі даного спору щодо визнання за позивачем права на проведення приватизації в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу УРСР з огляду на ту обставини, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадини заяву про прийняття спадщини.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну часку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу 1990 р., право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України 1990 року, який був чинним на час відкриття спадщини, громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі одержання їх у спадщину.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно до Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами.

Згідно списків розпаювання САТЗТ «Олешнянське» на території Олешнянської сільської ради виділялась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_6 на підставі розпорядження Охтирської райдержадміністрації від 19.03.1996 року № 105./а.с.12/

Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (па), що видаються Охтирською районною Держаною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерного товариства закритого типу «Олешнянське» ОСОБА_6 отримала сертифікат серії НОМЕР_3 на земельну частку (пай) у умовних кадастрових гектарах 4,04 від 28.03.1996 року./а.с.14-15/

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 118 Земельного Кодексу України початком процедури приватизації земельної ділянки є звернення громадянина з заявою (клопотанням) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Положеннями ст. 102 ЗК України в редакції 1970 року та п. 7 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року, громадяни, що одержали у приватну власність земельні ділянки у розмірах, що були встановлені раніше діючим законодавством України, зберігають права на ці ділянки.

Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Судом встановлено, що померлій ОСОБА_6 за життя була виділена земельна ділянка площею 4,04 га, розташована на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується записом в Книзі реєстрації сертифікатів /а.с. 14/.

Суд дійшов висновку, що померла ОСОБА_6 за життя мала право на приватизацію вказаної вище земельної ділянки, а тому позивачка, як єдиний спадкоємець, та набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали померлій тітці, в тому числі, право на завершення приватизації земельної ділянки. Однак за відсутності правовстановлюючих документів, позивачка позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за позивачкою рішенням суду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 за життя не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, що позбавляє позивачку реалізувати своє право на спадкування права на приватизацію земельної ділянки, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права на одержання свідоцтва про право власності, слід зазначити наступне.

Згідно із абз. 2 п. 8 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2002 року, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Оскільки до складу спадщини входять виключно ті права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України), земельна ділянка була виділена померлій тітці позивачки, однак за життя, вона не посвідчила виникнення у неї права власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що визнання права на одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку (пай) в поряду спадкування не підлягає задоволенню.

Отже, позивачка після реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки має за законом отримати на неї правовстановлюючі документи, у відповідності до порядку визначеного ст. 118 ЗК України.

Позовні вимоги про визнання права на одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки видача правовстановлюючих документів на земельну ділянку відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та Держземагенства. Суд не вправі перебирати на себе такі повноваження, як визначення права на одержання свідоцтва про право власності, а тому позовні вимоги до відділу Держземагенства у Охтирському районі Головного управління Держземагенства у Сумській області задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод від 20.03.1952 року, ст.ст. 7. 12, 13, 89, 259, 363, 264 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1220, 1222 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання права на проведення приватизації - задовольнити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до відділу Держземагенства у Охтирському районі Головного управління Держземагенства у Сумській області про визнання права на проведення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) право на проведення приватизації земельної ділянки (паю), розташованої на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, загальною площею 4,04 га за цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в с. Олешня Охтирського району Сумської області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) з Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області судовий збір в розмірі по 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення виготовлений 09.02.2018 року