Справа № 162/1707/15-ц Провадження № 22-ц/773/301/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 19 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору підряду недійсним, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року в задоволенні позову в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам ст.356 ЦПК України, крім того дана апеляційна скарга була подана із порушенням строку на апеляційне оскарження.

Одночасно з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, апелянтом було подано заяву про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 лютого 2018 року зазначену апеляційну скаргу було залишено без руху і апелянту встановлений строк для усунення недоліків. А саме, запропоновано ОСОБА_2 надати апеляційну скаргу в паперовому вигляді, яка б була скріплена підписом скаржника з доданими до апеляційної скарги матеріалами згідно додатку, а також копії апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи надати в апеляційний суд. Надано можливість позивачу ОСОБА_2 протягом десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення.

На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Волинської області від 15 лютого 2018 року на електронну адресу Любешівського районного суду Волинської області 19 лютого 2018 року надійшла апеляційна скарга, яка не була скріплена підписом апелянта з доданими до апеляційної скарги матеріалами згідно з додатку, а також подано заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В заяві про поновлення строку апелянт вказує, що копію оскаржуваного рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року він отримав 08 лютого 2017 року та визнає, що строк оскарження рішення суду закінчився 17 лютого 2017 року. При цьому ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтовує причини тривалого пропуску строків на апеляційне оскарження рішення, не зазначає жодних обґрунтованих причин їх пропуску.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку, а відтак у відкритті апеляційного провадження, з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено можливість такого поновлення.

Частиною 1 п.13 перехідних положень ЦПК України встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України (у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був присутнім під час проголошення оскаржуваного рішення 31 січня 2017 року, копія повного тексту оскаржуваного рішення ОСОБА_2 було надіслано на поштову адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом та останнім отримано 08 лютого 2017 року ( а.с. 200).

Також за заявою ОСОБА_2.( а.с. 181) на його електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено повний текст оскаржуваного рішення суду.

Відтак, виходячи з наведених положень процесуального законодавства, строк апеляційного оскарження даного рішення суду закінчився 18 лютого 2017 року.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено можливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

З врахуванням викладено, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 без поважних причин пропустив строк звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 31 січня 2017 року. Заява про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду не містить жодних причин неможливості подати апеляційну скаргу у передбачені законом строки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду апелянту ОСОБА_2 буде порушувати законні права та інтереси протилежної сторони та суперечити принципу права на справедливий суд, що закріплений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 цього Кодексу суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року, у відкритті апеляційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 січня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору підряду недійсним, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня набрання, законної сили.

Суддя: