АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1454/17 Номер провадження 22-ц/786/334/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2017 року (час ухвалення рішення з 09:31 до 10:14; дата складання повного тексту судового рішення 08.12.2017 року) у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд
В С Т А Н О В И В:
У березні 2017 року ВЧ НОМЕР_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь вартість речового забезпечення в сумі 6 621 грн. 72 коп., обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння.

В обґрунтування заявлених вимог військова частина посилалась на те, що лейтенанта ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас за п. «е» ч.6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) і при звільненні він повинен був відшкодувати вартість речового забезпечення в сумі 6 621 грн. 72 коп., обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог військової частини за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неправильно витлумачив положення спеціальних нормативних актів, якими врегульовані спірні правовідносини, а саме ст..26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», п.29 Постанови КМУ №1444 від 28.10.2004 року, яким затверджене Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, а також вимоги наказу МО України №45 від 31.01.2006 року. Стверджується про помилковість оцінки судом довідки начальника речової служби ВЧ НОМЕР_2 , у якій розрахована вартість речового майна, яка підлягає стягненню з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 наполягає на правильності висновків суду першої інстанції по суті спору. Підкреслюється, що в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого доводу щодо відсутності у позивача доказів, які б підтверджували дату і обсяг речового майна, яке було видане відповідачу. Посилаючись на наведене просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами у справі, що Наказом Міністра оборони України №193 від 21.06.2013р. ОСОБА_1 призначено командиром взводу зв`язку батареї управління 107 реактивного артилерійського полку 6 Гвардійського армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України, ВАС НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №154 від 23.07.2013р. року лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення (а.с.5).

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 19 від 21.01.2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність, що підтверджується копією витягу із Наказу (а.с.6).

Згідно довідки начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 вартість майна, що підлягає утриманню при звільненні у запас із старшого лейтенанта ОСОБА_1 становить 6 621,72 грн. (а.с.8).

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно встановив предмет спору, характер спірних правовідносин та норми закону, якими вони (правовідносини) врегульовані.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з таких підстав:
По-перше, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ №964 від 12.07.2006 року.
По-друге, позивачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження факту видачі ОСОБА_1 предметів речового забезпечення, зазначених у довідці начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , не обґрунтовано, яким чином визначено вартість предметів речового забезпечення у урахуванням зносу.

По-третє, у наказі про звільнення ОСОБА_1 зі служби відсутня указівка про існування обставин, передбачених п.29 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. N 1444.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до ст.9, 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 14.05.2013) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. N 1444 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців визначається кількість предметів, що видаються на одного військовослужбовця (працівника) у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах, а також на одиницю бойової техніки, підрозділ, установу та строки їх носіння (експлуатації).

Строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися або перебувати в експлуатації.

Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення у них права на його отримання.

Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна. Військовослужбовцям речове майно особистого користування видається за нормами забезпечення речовим майном у мирний час N 1-22 і 60, інвентарне майно - за нормами забезпечення N 23-59 і 61-71.

Згідно пункту 29 Положення у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням

волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм

предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися,

утримується з них з урахуванням зносу.

Відповідно до ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» окремим підставами звільнення військовослужбовця, який проходить службу за контрактом, є зокрема такі:

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Аналіз наведених спеціальних правових норм дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що обов`язок військовослужбовця відшкодувати вартість предметів речового забезпечення, строк носіння (використання) яких не закінчився, виникає за умови існування таких обставин у сукупності: військовослужбовець у встановленому порядку відповідно до норм забезпечення отримав певні предмети речового забезпечення і до закінчення строку їх носіння (використання) військовослужбовець звільнений зі служби, зокрема за п.е), п.є), п.и) ч.6 ст. ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст.10, ст.60, ст.131 ЦПК України (2004 року) обов`язок доказування покладений на сторону спору, суд не вправі обгрунтовувати свої висновки по суті спору припущеннями, сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання або ж початку розгляду справи по суті.

Враховуючи заперечення відповідача щодо отримання усіх належних йому до видачі предметів речового забезпечення, позивач всупереч вимогам процесуального закону не надав суду належних і допустимих доказів про те, що відповідач отримав (коли, які саме і у якій кількості) належні йому до видачі предмети речового утримання. Про відсутність таких доказів заявлено представником позивача у судовому засіданні суду першої інстанції. В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані доводи про існування таких доказів та неможливість їх вчасного подання суду першої інстанції. Довідка начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 про вартість майна, що підлягає утриманню при звільненні у запас із старшого лейтенанта ОСОБА_1 (а.с.8), не є належним і допустимим доказом у розумінні приписів ст. 58, ст.59 ЦПК України (2004 року) на підтвердження факту отримання відповідачем тих предметів речового утримання, які у ній зазначені.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про недоведеність усіх необхідних обставин, з якими закон пов`язує настання у військовослужбовця обов`язку відшкодувати вартість предметів речового утримання при звільненні за п.е) ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Системний аналіз положень ч.6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» і пункту 29 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1444 від 28 жовтня 2004 р., вказує на те, що підстави звільнення військовослужбовця, передбачені пунктами е), є) та и), мають автономний правовий зміст для цілей визначення підстав для відшкодування вартості предметів речового забезпечення. Тобто обов`язок військовослужбовця відшкодувати вартість отриманих предметів речового забезпечення виникає окремо при звільнені через службову невідповідність, окремо у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади та окремо у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Таким чином, тлумачення судом першої інстанції положень п.29 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого, є помилковим, але це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 264 ЦПК України та у відповідності до приписів цієї статті, у рішенні обґрунтував належним чином свої висновки по суті спору.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов