Справа № 309/3908/17
Провадження № 2/309/578/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

при секретарі: Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом

ОСОБА_1

до

Нижньобистрівської сільської ради

про

визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після смерті її діда ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та смерті батьків зокрема матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, вона залишилася круглою сиротою. Розпорядженням голови Хустської РДА №327 від 22.09.2017 року позивачці надано статус дитини-сироти. Іншим розпорядженням над нею встановлено піклування та піклувальником призначено її родичку ОСОБА_6. При житті ніхто з її покійних родичів заповіту не склав. Після смерті рідних вона вступила у фактичне володіння та управління будинком, який розташований в АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою площею 0,11 га. в урочищі «Противень». На даний час відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформити спадщину за законом, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,11 га призначену для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та ведення підсобного господарства, яка розташована в урочищі «Противень» Хустського району.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_7 не з'явилися, подали суду заяви про проведення розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача Нижньобистрівської сільської ради в судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують, позовні вимоги визнають.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що після смерті діда позивачки ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та смерті батьків зокрема матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, вона залишилася круглою сиротою. Розпорядженням голови Хустської РДА №327 від 22.09.2017 року позивачці надано статус дитини-сироти. При житті ніхто з покійних родичів позивача заповіту не склав. На даний час відсутність правовстановлюючих документів на будинок позбавляє позивача прийняти спадщину за законом.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до розяснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст.331і ч. 4 ст.334 ЦКта інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, якІнструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинностіЦКтаЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті своїх родичів проживала у спадкову будинку, а отже, вважається такою , що прийняла спадщину. Довідкою виданою виконкомом Нижньобистрівської сільської ради від 02.11.2017 р. вбачається , що житловий будинок в АДРЕСА_1 був побудований дідусем позивача ОСОБА_3 у 1971 році, дані відомості відображені у по господарській книзі за 1970-1986 р. Витягом з рішення № 9 виконкому Нижньобистрівської сільської ради від 21 листопада 1992 року підтверджується факт належності земельної ділянки розміром 0,11 га. в АДРЕСА_1 померлому діду позивача ОСОБА_3

Враховуючи наведене, а також те, що в судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності у ОСОБА_3 на спадкове майно, а також не встановлено інших осіб які б мали право на спадкове майно або які б претендували на це право, окрім ОСОБА_1 суд приходить до переконання про достатність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,11 га. призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Керуючись вимогами ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та ст.ст. 392, 1225, 1296 ЦК України, ст. 125 ЗК України, с у д -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, номер паспорту НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею 0,11 га в урочищі «Противень», призначеної для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення підсобного господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене через Хустський районний суд до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення було виготовлено 12 березня 2018 року.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: Орос Я.В.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.