Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 442/7998/13-ц

провадження № 61-1283 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач-ОСОБА_4,
представник відповідача:-ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у складі судді Крамар О. В. від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі суддів: Копняк С. М., Кабаля І. І., Монастирецького Д. І., від 04 липня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права на користування частиною житлового приміщення, що є у комунальній власності та спільному користуванні.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, власником квартири № 4 у цьому будинку з 06 серпня 2012 року є ОСОБА_4 У сторін є спільний коридор площею 3,3 кв. м., який належить на праві власності Дрогобицькому ЖЕО виконкому Дрогобицької міської ради. У листопаді 2013 року ОСОБА_4 поставила інші двері та змінила замок на вхідні двері до спільного коридору, а також переобладнала останній у кладову для своїх потреб. На усні вимоги позивача щодо звільнення самовільно захопленого приміщення ОСОБА_4 не реагує, комісії комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» двері не відкриває, а тому ОСОБА_3 була змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

На підставі наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати її право користування спільним коридором площею 3,3 кв. м., зобов'язати ОСОБА_4 надати доступ до спільного коридору та зобов'язати останню переобладнати та повернути спірний коридор до попереднього стану.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано право на користування спільним коридором площею 3,3 кв. м. в будинку № АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_4 надати доступ до спільного коридору, переобладнати та повернути такий у будинку № АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Рішення суд першої інстанції мотивоване тим, що позов є обґрунтованим на предмет того, що проведене відповідачем встановлення вхідних дверей та зміна дверного замку на вхід до коридору спільного користування, та переобладнання останнього як кладову для своїх потреб у коридорі загального користування порушує права та інтереси інших власників квартир у будинку № АДРЕСА_1, які є співвласниками допоміжних приміщень будинку, в тому числі спірного коридору, відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року у справі за № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків)

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2016 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет обґрунтованості позову є вірними та відповідають нормам матеріального і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів і такі висновки не спростовані доводами апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій інстанції не досліджено, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку чи до нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Висновок судів про визнання права на користування частиною саме житлового приміщення є передчасним.

Позивачем не надано доказів суду того, що спірний коридор належить на праві власності Дрогобицькому ЖЕО виконкому Дрогобицької міської ради та має належати до місця загального (спільного) користування. Судами зазначене досліджене не було, а також не встановлена дійсна площа сходової, якою воліє користуватись позивач по справі, та яка має бути приєднана до квартири відповідача по справі.

Для встановлення вказаних вище обставин ОСОБА_4 було подано до суду першої інстанції клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2016 року, проте, всупереч вимогам чинного законодавства, судом першої інстанції не надано належної уваги такому клопотанню і не постановлено мотивованої ухвали з даного питання, а апеляційним судом ці обставини залишено без реагування.

Подаючи позов до суду, ОСОБА_3 не представила доказів звернення саме до ОСОБА_4 щодо усунення порушень в разі наявності таких, а також доказів, які б вказували на те, що порушення з боку відповідача взагалі існувало, як і порушене право у позивача.

У порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, наведеного не врахували, та дійшли необґрунтованих висновків про задоволення позову ОСОБА_3

У запереченні на касаційну скаргу, поданому у вересні 2016 року, ОСОБА_3 Просить відхилити касаційну скаргу і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову, а доводи касаційної скарги є безпідставними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до статті 391 ЦК України (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За змістом частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (пункт 1.1).

За загальним правилом розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачеві на підставі на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, відповідачу на праві власності належить квартира № 4 у вказаному будинку.

Встановлено, що відповідачем встановлено вхідні двері та замінено дверний замок на вхід до коридору спільного користування і переобладнано такий у кладову для своїх потреб, що порушує права та інтереси інших власників квартир у будинку № 40 по вул. Будівельній в м. Дрогобич Львівської області.

Позивачем 25 червня 2013 року було подано заяву до ЖЕО м. Дрогобича у Львівській області з вимогою про прийняття заходів реагування на порушення права ОСОБА_3 з боку нового власника квартири АДРЕСА_1, яким було обмежено права останньої на доступ до спільного коридору будинку.

На підставі наведених вище встановлених обставин справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків щодо порушення прав позивача з боку відповідача у справі і необхідність їх відновлення шляхом задоволення даного позову.

За правилами статті 400 ЦПК України (в чинній редакції) касаційний суд не наділений процесуальними повноваженнями на встановлення або переоцінку обставин справи, які встановлені судами попередніх інстанцій, на вирішення питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не містять переконливих посилань на наявність підстав, передбачених нормами статей 411, 412 ЦПК України (в чинній редакції), необхідних для скасування судових рішень у справі, з урахуванням того, що клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_4 було розглянуто судом першої інстанції про що постановлено процесуальну ухвалу суду (а. с. 207), того, що матеріали справи не містять документів на спростування посилань позивача про порушення її прав на користування допоміжним приміщенням будинку відповідачем у справі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому такі судові рішення, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судові рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик