Справа № 364/1329/17
Провадження № 2/364/45/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участі секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

адреса для листування : вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094

представник позивача : ОСОБА_1

адреса для листування : вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094

до ОСОБА_2 ,

місце реєстрації: вул. Миру,199, смт Володарка, Київської області,

представник відповідача:

ОСОБА_3

місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 09301

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.04.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи на порушення відповідачем зобовязання та посилаючись на ст.ст. 509, 525 - 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 107, 110 ЦПК України ( 2004 року), ст.ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 55532,39 грн. за кредитним договором № б/н від 04.04.2011 року та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою суду від 04.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

05.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини справи викладені у позовній заяві та на письмові докази надані до суду.

Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час проведення судового засідання належним чином повідомлений. У визначені судом процесуальні строки надіслав на адресу суду відзив проти позову ПАТ КБ « ПриватБанк» ( а.с.47-50). Заперечуючи проти позовних вимог просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» до нього та застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог викладених у позовній заяві, посилаючись на відзив, надісланий до суду позивачем. Наполягаючи на відсутності підстав для задоволення позовних вимог просив суд застосувати позовну давність.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, відзивом відповідача, взявши до уваги позицію представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н від 04.04.2011 року, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не проводить оплату по кредиту та станом на 30.09.2017 року заборгованість перед банком становить 55532,39 грн. :

1539,76 грн.- заборгованість за кредитом;

46372,04 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом;

4500,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн. штраф ( фіксована частина);

2620,59 грн.- штраф ( процентна складова).

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню, представник позивача надав суду оригінал анкети заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 04.04.2011 року ; копію паспорта ОСОБА_2 завірену особисто відповідачем; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 05.04.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2011 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, за правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам'ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, щоб в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету позичальника. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету.

Доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви-анкети позичальника, останній разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.3.2010р. № СП-2010-256, не містить підпису відповідача, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг.

З огляду на вище викладене судом вбачається, що між сторонами не було укладено у належній формі кредитного договору.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом .

Окрім вище викладеного, позивачем суду не надано доказів того, що відповідна банківська картка передбачена умовами заяви-анкети, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку ( встановлення кредитного ліміту т.п.).

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 55532,39 гривень. У позовній заяві зазначено, що відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 5000,00 гривень, при цьому із дослідженої в судовому засіданні оригінала анкети-заяви, розмір кредитного ліміту із відповідачем банком взагалі був визначений.

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Суд ознайомившись з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 4-5 ) вказує на неможливісь встановлення із його змісту чергових сум кредиту, які б повинні були сплачуватись позичальником щомісячно. Натомість в ньому наведено розрахунок відсотків та пені. Також суду не надано розрахунок заборгованості саме по тілу кредиту, графік його сплати, який є невід'ємною частиною договору. Суд при вирішенні даного спору зобовязаний дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити умови кредитного договору, виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, однак позивач не надав суду вказаних доказів.

Таким чином, згідно ст. 77 ЦПК України, яка визначає належність доказів

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України визначає що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог просив суд застосувати строк позовної давності до названих правовідносин.

Однак суд вважає необхідним зазначити, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушене право або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, суд застосовує позовну давність, тому вимога відповідача щодо застосування позовної давності до правовідносин, які розглянуто судом в даному провадженні є безпідставною та не підлягає до застосування, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Керуючись договором б/н від 04.04.2011 року, ст.ст. 11, 509, 510, 526, 610, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 89, 259, 265, 268, 273 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Повний текст рішення буде виготовлений 20.03.2018 року.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги до Володарського районного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (п.8, п. 15 п.п. 15.1, 15.5 ч.1 розділу ХІІІ „Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону №2147-VІІІ).

Суддя Г. Л. Моргун