П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

за участю секретаря Пилип В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року (в складі судді Шепетко І.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у грудні 2016 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь 13 000 доларів США зі сплатою цієї суми еквівалентно до національної валюти (гривні) на день здійснення платежу. Вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указала, що придбала у відповідача автомобіль марки «AUDIA-5». Кошти в сумі 13 000 доларів США за купівлю автомобіля були передані відповідачу, але договір купівлі-продажу не укладався. Однак, як виявилося згодом, автомобіль був викрадений на території Словацької Республіки та вилучений 08.06.2016 р. у сина позивачки, а в подальшому переданий уповноваженій особі власника. ОСОБА_2 відмовляється добровільно повернути кошти, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вважає, що відповідач має повернути позивачу вартість безпідставно набутого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи. Указує, що нею було доведено факт купівлі автомобіля і передачу коштів за нього в сумі 13 000 доларів США відповідачу. Зазначає, що оскільки відповідач не мав права відчужувати позивачу автомобіль, оскільки не був його власником і не був уповноважений власником на його продаж, а мав лише право керування автомобілем, то грошові кошті в сумі 13 000 доларів США, які відповідач отримав від позивача, підлягають поверненню останньому в порядку, передбаченому ст.387, ч.ч.1,2 ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Судом першої інстанції установлено, що згідно з висновком по рапорту оператора 102 Ужгородського ВП ОСОБА_4 відносно автомобіля, який знаходиться у розшуку служби Інтерпол убачається, що 08.06.2016 р. о 17.14 год. у чергову частину Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області надійшло повідомлення із служби 102 УІПКП УЖГОРОД (д/н 0291 TOYOTA PRIUS): інше службове завдання - виявленняі зупинка т.з. AUDI A-5, д.н.з НОМЕР_2, по орієнтуванню по розшуку в Інтерполі. Указаний транспортний засіб із 03.06.2016 р. перебуває у власності ПейтерОльгерд-ОСОБА_9. Згідно з витягом із бази Інтерполу EASF, вихідний № 13/621, указаний транспортний засіб був викрадений 03.08.2015 р.у Словаччині. (а.с.13).

Із копії листа начальника сектору - капітана поліції ОСОБА_5, на адресу т.в.о. начальника Ужгородського відділу ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 убачається, що від правоохоронних органів Словаччини офіційними каналами зв'язку Інтерполу надійшла відповідь, що уповноважена особа щодо повернення ТЗ AUDI A-5 VIN НОМЕР_3 є громадянин Словацької республіки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 та картка словака НОМЕР_4. (а.с.15).

Із пояснень, відібраних у відповідача 08 липня 2016 р. убачається, що він у квітні 2015 р. придбав у громадянина Словацької Республіки автомобіль марки «AUDI A-5» на словацькій реєстрації за ціною 13 000 євро. На початку 2016 р. відповідач вирішив продати автомобіль і в середині травня 2016 р. продав указаний автомобіль позивачці за ціною 13 000 доларів США. У подальшому ОСОБА_1 звернулася до відповідача, яка повідомила, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є підробленим, а автомобіль знаходиться у розшуку «Інтерпол». Відповідач пояснив, що ця обставина була йому невідома. (а.с.7-8).

Згідно з протоколом допиту свідка від 30 червня 2016 р. (а.с.9-12)свідчення були відібрані в ОСОБА_7 (директор СТО «Кінчеш авто»), який пояснив, що відповідач звернувся до нього з проханням допомогти в продажі автомобіля. У червні 2016 р. позивач і відповідач зустрілися на території СТО та домовилися про купівлю-продажу автомобіля за ціною 13 000 доларів США. ОСОБА_7 для укладення усної домовленості про продаж автомобіля, надав сторонам свій офіс. Свідок ствердив, що позивач передала відповідачу кошти, а відповідач передав позивачу автомобіль, після чого сторони розійшлися. Свідку не було відомо, що машина перебуває у розшуку «Інтерпол». Допитаний як свідок у судовому засіданні, ОСОБА_7 заперечив факт передання коштів.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

ОСОБА_1 доводить, щовідповідач не мав права відчужувати автомобіль, оскільки не був його власником, що свідчить про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст.ст. 387,1212,1213 ЦК України.

Такий довід не заслуговує на увагу як суперечний обставинам справи та нормам матеріального права.

Чи мав право відповідач відчужувати автомобіль, чи ні, не має ніякого значення у контексті спірних правовідносин і може бути предметом доказування у інших спірних правовідносинах.

У нашому випадку важливо встановити, чи законно відповідач отримав кошти за проданий автомобіль.

Позивач передала відповідачу кошти, той у свою чергу передав позивачу автомобіль, що зумовило виникнення взаємних прав і обов'язків, тобто між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля. На момент його укладення у позивача не виникало сумнівів щодо правомірності дій відповідача, у зв'язку з цим можна дійти висновку, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому такий був укладений і на це було волевиявлення сторін. Вимог щодо недійсності цього правочину позивачем не ставиться.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Отже, сторони не заперечують, що факт купівлі-продажу автомобіля відбувся, а отже грошові кошти відповідачем були набуті на законній підставі, тому в цих спірних правовідносин не може йти мови про безпідставність набуття майна.

Основний довід апеляційної скарги базується на невірному застосуванні матеріального закону до спірних правовідносин, а тому не заслуговує на увагу.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.

Судді: