Справа № 2-4359/11 Головуючий у 1 інстанції: Лівандовська Кочура Т.В.
Провадження № 22-ц/773/143/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Мельничука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2011 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2011 року позивач звернувся в суд з даним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору №VOXRFO03806012 від 06 грудня 2007 року позивач надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 7259, 09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2010 року. В порушення умов договору ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання. Станом на 02 березня 2011 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 11698, 97 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2011 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 11698 грн. 97 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»116 грн. 99 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу та в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи представник позивача Мельничук А.О. апеляційну скаргу не визнав з підстав у них наведених та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості зміні з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору №VOXRFO03806012 від 06 грудня 2007 року позивач надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 7259, 09 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, 06 червня 2010 року(а.с. 4-5). Станом на 02 березня 2011 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 11698, 97 грн., з них: 3392,03 грн.- заборгованості за кредитом, 02,15 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7271, 51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом, а також штрафи відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг, 500 грн.- штраф (фіксована частина); 533, 28 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 2).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (договір приєднання) у формі підписаної сторонами анкети-заяви позичальника №VOXRFO03806012, за яким Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 7259,09 грн. на строк 30 місяців (а. с. 3 зворот).

В анкеті-заяві від 06 грудня 2007 року відповідач підтвердила, що ознайомлена та згідна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка»)(СТАНДАРТ), які були надані їй у письмовій формі, про що засвідчила своїм підписом.

Проте, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконала своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, унаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 2) станом на 02 березня 2011 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 11698, 97 грн.

З огляду на те, що відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувались, висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку кредитної заборгованості є правильним, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права.

Проте, стягуючи зазначену суму кредитної заборгованості, судом першої інстанції не було враховано, що діючим законодавством не передбачено стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тому, на думку апеляційного суду, нарахування банком пені в розмірі 7271,51 грн. є необґрунтованим, виходячи з наступного.

З Умов надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка»)(СТАНДАРТ) вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання зобов'язань(п. 5.1, 5.3 Умов).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 7271,51 позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 533,28 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 6 квітня 2016 року в справі № 6-2387цс15, від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц.

Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначені вимоги закону до уваги не взяв, не надав належної оцінки доказам та доводам позивача щодо стягнення штрафу і пені та не зробив висновку чи є таке стягнення подвійною цивільно-правовою відповідальністю, яка заборонена статтею 61 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення в даній справі, як таке що в неповній мірі відповідає нормам матеріального права та встановленим у справі обставинам, підлягає зміні в частині розміру стягнення кредитної заборгованості, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам(Розстрочка) не підписані відповідачем, відповідно правочин вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Підписавши анкету-заяву позичальника № VOXRFO03806012 від 6 грудня 2007 року ОСОБА_2 своїм підписом ствердила, що ознайомлена та згідна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), які були надані їй у письмовій формі. Згідна, що ця заява разом із запропонованими Приватбанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), Тарифами складає між відповідачем та банком кредитно-заставний договір. (а.с. 3 зворот).

Таким чином між банком та позичальником ОСОБА_2 укладався кредитний договір у письмовій формі.

Разом з тим, до заперечень на апеляційну скаргу представником позивача надано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), які діяли на час виникнення кредитних правовідносин між сторонами, чим спростовується покликання представника відповідача в апеляційній скарзі про нарахування банком пені та штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг

Так, відповідно до пунктів 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні, та при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня, штрафи нараховані банком з врахуванням пунктів 5.1, 5.3 зазначених Умов.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої кредитної заборгованості, а саме: з відповідача в користь позивача слід стягнути 4427,46 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 3392 грн. 03 коп. - заборгованості за кредитом; 02 грн. 15 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 533 грн. 28 коп. - штрафу (процентна складова)».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2011 року в частині розміру стягнення заборгованості змінити.

Викласти абзаци перший та другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOXRFO03806012 від 06 грудня 2007 року в розмірі 4427,46 (чотири тисячі чотириста двадцять сім) грн. 46 коп., яка складається з: 3392 грн. 03 коп. - заборгованості за кредитом; 02 грн. 15 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 533 грн. 28 коп. - штрафу (процентна складова)».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді