АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/217/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/4919/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ)

відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене 30 травня 2016 року суддею Ключник А.С. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва о 14 год. 57 хв.

В С Т А Н О ВИВ:

У березні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог вказувало, що у грудні 2015 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування на користь відповідачки в розмірі 40 473 грн. 18 коп., проте в подальшому, звернувшись до особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6, дізналося, що останній частково відшкодував ОСОБА_5 завданий їй матеріальний збиток в сумі 20 000 грн.

Таким чином, відповідачка, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування, не дала інформацію щодо часткового відшкодування винуватцем дорожньо-транспортної пригоди шкоди, унаслідок чого безпідставно отримала страхове відшкодування у збільшеному розмірі.

Враховуючи вищезазначене та з підстав ст. 1212 ЦК України позивач МТСБУ просило стягнути з відповідачки ОСОБА_5 на користь бюро 20 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь позивача 20 000 грн. безпідставно отриманого страхового відшкодування.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції

прийняв рішення про відмову у задоволенні позову не надавши оцінку доказам проведення нею (ОСОБА_5.) відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, вартість якого склала 86 820, 00 грн. З урахуванням положень ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВ» та ст. 1166 ЦК України, за рахунок позивача та ОСОБА_6 її, в цілому, відшкодовано шкоду лише в розмірі 60 473,18 грн., тобто заподіяна ОСОБА_6 шкода в повному обсязі не відшкодована. таким чином вона має право достягнути з ОСОБА_6 кошти в розмірі 26 346,82 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року було скасовано і ухвалено нове про відмову МТСБУ у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримала, з підстав в ній викладених та просила її задовольнити. Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на ухвалу касаційної інстанції,вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги МТСБУ суд першої інстанції виходив з того, що в результаті недобросовісної поведінки ОСОБА_5, яка на час отримання страхового відшкодування не повідомила МТСБУ про часткове відшкодування в добровільному порядку заподіяної її шкоди,що призвело до безпідставно виплати її страховиком коштів, позовні вимоги,з підстав ст.1212 ЦК ,заявлені позивачем як зворотна вимога є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Проте такі висновки суду зроблено з грубим порушенням процесуального права, без належного з'ясування обставин справи та невірного застосування норм матеріального права,з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 213 цього ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалівсправи та встановлено судом першої інстанції, 25 липня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 та «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8, власником якого є відповідач ОСОБА_5, унаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_5 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно із п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виплати страхового відшкодування) (далі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

16 грудня 2015 року МТСБУ видало наказ № 6574 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, на підставі якого ОСОБА_9 виплачено грошове відшкодування в розмірі 40 473 грн. 18 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17 грудня 2015 року № 6574 (ас. 24).

Скориставшись своїм правом вимоги до заподіювача шкоди щодо відшкодування завданого збитку в межах фактичних витрат, що складаються із суми страхового відшкодування, МТСБУ звернулося до ОСОБА_6 із заявою про компенсацію витрат у добровільному порядку, на що останній повідомив, що 12 жовтня 2015 року частково, в розмірі 20 000 грн, відшкодував ОСОБА_5 збитки, про що остання власноручно написала розписку (ас. 26).

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Нуndаі», державний номерний знак НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 48 567 грн. 81 коп. (ас. 23 зворот).

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 3 лютого 2016 року звернулася до фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 з метою проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, вартість яких відповідно до рахунку-фактури № НГ-0000233 визначено в розмірі 86 820 грн. (ас. 46).

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникненнязобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави до висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України,в реакції 2004 року, яка діяла на час звернення позивача до суду, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав чи та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( особу,яка порушила ці права).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК, згідно п.1 ч.2 якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов'язків. Суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст. 16 ЦК).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом передбачено виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити.

Підставами позову, які згідно ст. 11 ЦПК може змінити тільки позивач, слід розуміти відповідно до п.5 ч.1 ст.119 цього Кодексу обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону.

Як вбачається, правовою підставою для виплати ОСОБА_5 страхового відшкодування було вмотивоване рішення позивача про здійснення страхового відшкодування, прийняте на підставі поданих відповідачем документів в порядку передбаченому ст.ст. 36,41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, позивач Моторне ( Транспортне) страхове бюро України не позбавлено права звернутися до суду з регресним позовом до винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 25 липня 2015 року., враховуючи те, що є встановленим факт отримання відповідачем від винуватця ДТП коштів у розмірі 20 000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої її внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди,

З огляду на встановлене, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених МТСБУ позовних вимог про відшкодування збитків, завданих в результаті безпідставного отримання ОСОБА_11 страхового відшкодування.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків суду,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення,якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У задоволені позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з виплатою страхового відшкодування - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09.02.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: