КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/626/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Голосіївської районної в м. Києві ради, комунального підприємства «Голосіїво-будінвест» про визнання недійсним інвестиційного контракту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чередніченка Н.П., -

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що укладенням спірного правочину були порушені її права та законні інтереси, не зазначено у чому полягало порушення її прав, свобод чи законних інтересів його укладенням, а також не надано доказів того, що сторони вказаного правочину не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності при його укладенні, їх волевиявлення було не вільним і не відповідало їх внутрішній волі. Крім того на момент укладення інвестиційного договору Голосіївська районна в м. Києві рада виступала - як власник майна, а КП «Голосіїво-будінвест» - як уповноважений орган власника, та майно перебувало у комунальній власності.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

27 жовтня 2005 року Голосіївська районна в м. Києві рада прийняла рішення № 39/16 про залучення інвесторів до переобладнання горищ будинків та заміни дахів на мансардні поверхи у будинках Голосіївського району м. Києва.

Згідно п. 1.1. даного рішення, Голосіївська районна в м. Києві рада визнала інвестором по переобладнанню горищ будинків та заміни дахів на мансардні поверхи - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 - горищне приміщення площею 1 000, 0 кв.м. під житлові приміщення.

Пунктом 2 рішення надано згоду на відчуження з комунальної власності і передачу у власність інвесторам мансардні приміщення визначені згідно з пунктом 1.1. рішення.

Згідно п. 3 рішення інвестору ОСОБА_2 запропоновано протягом 45 календарних днів укласти з власником комунального майна району інвестиційний контракт на переобладнання горищ та заміну дахів на мансардні поверхи з надбудовами.

18 листопада 2005 року між Голосіївською районною у м. Києві радою, яка іменується власник, комунальним підприємством «Голосіїво-будінвест», яке іменується як уповноважений орган власника, та фізичною особою ОСОБА_2 на підставі рішення Голосіївської районної в м. Києві ради № 39/16 від 27 жовтня 2005 року, укладено інвестиційний контракт № 97 про переобладнання горища житлового будинку АДРЕСА_1 та заміни даху на мансардний.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що контракт № 97 від 18 листопада 2005 року про переобладнання горища житлового будинку АДРЕСА_1 та заміни даху на мансардний суперечить положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд правильно вважав, що рішення Голосіївської районної в м. Києві ради № 39/16 від 27 жовтня 2005 року, на підставі якого було укладено оспорюваний контракт, сторонами не оскаржувалось, та є чинним.

На час укладення оспорюваного правочину, власником спірного нерухомого майна була Голосіївська районна у м. Києві рада, а тому діяла в межах своїх повноважень. При цьому, чинне законодавство України, на час укладення контракту, не передбачало обов'язкового нотаріального посвідчення правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що об'єкт правочину (горище будинку) перебувало у спільній сумісній власності всіх власників квартир у буд. № НОМЕР_1, колегія суддів не приймає, оскільки спірне нерухоме майно перебувало у комунальній власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність нотаріально посвідченої згоди всіх власників будинку є підставою для визнання контракту недійсним, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 червня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко