Справа № 750/472/18
Провадження № 2/750/677/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі позивача, представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

22.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 52650 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказала, що дала відповідачу кошти у борг, що підтверджується відповідними розписками. Проте на письмову вимогу кошти повернуті не були.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.

Дослідивши наявні у справі надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач передала відповідачу кошти на загальну суму 52650 грн. 00 коп., що підтверджується розписками від 07.07.2017 року у якій відповідач зобовязувався повернути кошти до 31.10.2017 року, від 05.03.2017 року та від 10.042017 року (а.с.5).

08.11.2017 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про повернення коштів. Проте кошти повернуті не були.

Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ст.292 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграма, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до Постанови ВСУ від 11.11.2015 року зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 137, 141, 259, 265, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в :

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місцепроживання: м. Чернігів, вул. Святомиколаївська, 33) на користь ОСОБА_2 (місцепроживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість за борговими розписками в розмірі 52650 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Карапута