Провадження № 22-ц/773/210/18 Категорія: 30 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Авраменка Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про стягнення недоплачених сум відшкодування шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку про стягнення недоплачених сум відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що він працював на шахті № 9 «Нововолинська» державного підприємства «Волиньвугілля» та згідно висновку МСЕК від 18 червня 1996 року йому встановлено стійку втрату професійної працездатності 35 % довічно, з яких 20 % по профзахворюванню з 31 травня 1996 року та 15 % по виробничій травмі з 14 вересня 1989 року.

Зазначає, що під час передачі його справи від шахти № 9 «Нововолинська» до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську було неправильно проведено нарахування середнього заробітку, що призвело до обмеження суми відшкодування шкоди.

З 1 серпня 2008 року справа ОСОБА_1 була передана до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку.

Після звернень позивача до Управління Держпраці у Волинській області та ВД ФССНВ у м. Луцьку наказом ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 30 грудня 2016 року № 322 ОСОБА_1 здійснено нарахування середнього заробітку по профзахворюванню із зазначенням щомісячної страхової виплати в розмірі 156,02 грн. та 19 травня 2017 року нову довідку передано по акту до відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Луцьку.

Розпорядженням відділення ВД ФССНВ у м. Луцьку від 6 липня 2017 року згідно припису Управління Держпраці у Волинській області № 04-005/0470-0333 від 5 грудня 2016 року та наказу ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 30 грудня 2016 року № 322 позивачу проведено перерахунок щомісячної страхової виплати з 19 травня 2017 року.

Постановою відділення ВД ФССНВ у м. Луцьку від 6 липня 2017 року № 0310/853/853/42 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1676,16 грн. з 19 травня 2017 року безстроково.

Однак, відповідач не провів розрахунку та доплату сум відшкодування шкоди на підставі нової довідки про розмір сум відшкодування шкоди станом на 1 квітня 2001 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в даній цивільній справі здійснено заміну первісного відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку на належного відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області.

З врахуванням поданої заяви про уточнення (зміну) позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на його користь 59197,95 грн. недоплачених сум щомісячних платежів на відшкодування шкоди за період з 1 липня 2001 року по 30 квітня 2017 року та 76090,23 грн. компенсації за порушення термінів її виплати з 1 липня 2001 року по 30 вересня 2017 року, всього 135288,18 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в користь ОСОБА_1 59197,95 грн. недоплачених сум щомісячних платежів на відшкодування шкоди за період з 1 липня 2001 року по 30 квітня 2017 року та 22221,07 грн. компенсації за порушення термінів її виплати з 1 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року, а всього 81419,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року в частині часткового задоволення позову про стягнення з відповідача компенсації за порушення строків виплати страхових сум відшкодування шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 76090,23 грн. компенсації за порушення строків виплати страхових сум відшкодування шкоди з 1 липня 2001 року по 30 вересня 2017 року.

Відповідач частково не погоджуючись з рішенням подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, подану позивачем апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу відповідача не визнали.

Представник відповідача Авраменко Г.В. подану апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу позивача не визнав.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Авраменка Г.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства не здійснив ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплачених сум щомісячних платежів на відшкодування шкоди з 1 липня 2001 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 59197,95 грн., а також наявні підстави для стягнення компенсації за порушення строків виплати страхових сум відшкодування шкоди в межах строку позовної давності в розмірі 22221,07 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на шахті № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля».

Згідно висновку МСЕК від 18 червня 1996 року позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності 35 % довічно, з яких 20 % по профзахворюванню з 31 травня 1996 року та 15 % по виробничій травмі з 14 вересня 1989 року (а.с. 77).

Також судом встановлено, що під час передачі справи ОСОБА_1 до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську від ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» було неправильно визначено середній заробіток, а саме замість 445,77 грн. визначено 240,06 грн. (а.с. 4).

Справа позивача була взята відділенням ВД ФССНВ у м. Нововолинську на продовження виплат з 1 липня 2001 року від шахти № 9 «Нововолинська» з неправильно визначеним розміром відшкодування втраченого потерпілим заробітку в сумі 84,02 грн., а не як необхідно - 156,02 грн. (а.с. 7, 11, 12).

З 1 серпня 2008 року справа ОСОБА_1 була передана до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку, правонаступником якого на даний час є відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (а.с. 37, 55).

Після звернень позивача до Управління Держпраці у Волинській області та ВД ФССНВ у м. Луцьку наказом ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 30 грудня 2016 року № 322 ОСОБА_1 здійснено нарахування середнього заробітку по профзахворюванню із зазначенням щомісячної страхової виплати в розмірі 156,02 грн. та 19 травня 2017 року нову довідку передано по акту до відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Луцьку (а.с. 5-7).

Розпорядженням відділення ВД ФССНВ у м. Луцьку від 6 липня 2017 року згідно припису Управління Держпраці у Волинській області № 04-005/0470-0333 від 5 грудня 2016 року та наказу ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 30 грудня 2016 року № 322 позивачу проведено перерахунок щомісячної страхової виплати з 19 травня 2017 року (а.с. 8).

Постановою відділення ВД ФССНВ у м. Луцьку від 6 липня 2017 року № 0310/853/853/42 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1676,16 грн. з 19 травня 2017 року безстроково (а.с. 9).

Однак, компетентним органом не було здійснено перерахунку сум відшкодування шкоди на підставі нової довідки за попередній період до 19 травня 2017 року.

Щорічне перерахування проводилося з 1 березня на підставі ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у зв'язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

23 вересня 1999 року Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким запроваджено нову організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII вказаний Закон викладено в новій редакції під назвою «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ст. 7 «Прикінцеві положення» Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції від 22 лютого 2001 року) фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на момент отримання справи відділенням ВД ФССНВ у м. Нововолинську) Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Як передбачено ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

За таких обставин, саме на відповідачеві лежить обов'язок відшкодувати в повному розмірі заподіяну шкоду з моменту передачі йому справи потерпілого.

При цьому на вказаний висновок суду не впливають доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача у неправильному розрахунку щомісячної страхової виплати, оскільки обов'язок виплачувати щомісячні платежі покладено на Фонд безпосередньо в силу вищенаведених норм закону і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Станом на 30 квітня 2017 року відповідач був зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу недоплачені суми відшкодування шкоди за період з 1 липня 2001 року по 30 квітня 2017 року в сумі 59197,95 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 45).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за своєю суттю не є шкодою, а тому до вимоги про стягнення компенсації застосовується загальний трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції обговорювалося питання застосування строку позовної давності, подавалися відповідні заперечення з цього приводу (а.с. 51), а в суді апеляційної інстанції представник відповідача ствердив, що наголошував на тому, що виплата обмежується трирічним строком.

Тому на думку апеляційного суду, суд першої інстанції постановив законне, обґрунтоване та справедливе рішення, обмеживши стягнення відповідної компенсації трирічним строком.

За період з 1 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року розмір компенсації за порушення строків виплати щомісячного відшкодування шкоди становить 22221,07 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 61).

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку, оскільки строк позовної давності застосовано судом не щодо страхових виплат, а щодо компенсації за порушення строків їх виплати.

Невизнання позову відповідачем по суті не позбавляє його права посилатися також на строки позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на висновок суду, оскільки позивач не оспорює факт проведення щорічного перерахування страхових виплат з 1 березня на підставі ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відсутність у відповідача обов'язку перевіряти підстави правильності розрахунків розмірів щомісячних виплат з відшкодування шкоди, що здійснювалися роботодавцями їх працівникам не звільняє відповідача від обов'язку виплатити у повному розмірі суми відшкодування шкоди, оскільки такий обов'язок покладено на органи соціального страхування безпосередньо Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не є обґрунтованими, апеляційний суд приходить до висновку про залишення судового рішення без змін, а скарг без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді