Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

місто Київ

справа № 686/843/16-ц

провадження № 61-3981св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (заявник) - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»,

третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., Пєнта І. В., Талалай О. І. від 15 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 14 січня 2016 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» (далі - ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ») про визнання недійсними окремих умов кредитного договору. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просив суд визнати недійсними положення кредитного договору від 08 листопада 2012 року № 50006667, укладеного між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3, у частині здійснення розрахунку усіх сум із посиланням на еквівалент в доларах США, визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору, визнати недійсним у кредитному договорі положення про курс для обчислення платежів «згідно до курсу філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь», визнати недійсними пункти/підпункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3. загальних умов кредитування за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 08 листопада 2012 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 50006667, який складається з кредитного договору, графіків погашення заборгованості, загальних умов кредитування. Відповідно до умов кредитного договору відповідач надав позивачу споживчий кредит на придбання автомобіля в сумі 135 792, 00 грн в еквіваленті суми кредиту за курсом ПАТ КІБ «Креді Агріколь» 16 560, 00 доларів США під 9, 90 % річних строком на 60 місяців. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 листопада 2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір застави транспортного засобу. Позивач стверджував, що умови договору є несправедливими, оскільки договір споживчого кредиту укладено в іноземній валюті, що прямо заборонено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач як на правові підстави позову посилався на статті 15, 16, 203 та 215 ЦК України, а також на статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Судом визнано недійсними положення кредитного договору від 08 листопада 2012 року № 5006667, укладеного між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3, зокрема у основних умовах кредитування: «сума кредиту»: «Еквівалент суми кредиту в доларах США: 29 851, 20 доларів США»; «курс для обчислення»: «Курс КІБ «Креді Агріколь, ПАТ»; передостаннього абзацу основних умов: «… і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування»; у загальних умовах кредитування пункти/підпункти 1.1, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3. Судом також визнано недійсним додаток до кредитного договору «Графік погашення кредиту» в частині визначення еквівалента в іноземній валюті.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що при укладенні договору позивачу не було надано повної та достовірної інформації про кредит, детально не проінформовано про умови договору, зокрема про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у договорі кредиту неналежним чином визначено реальну ціну договору, що безпосередньо порушує принцип добросовісності при укладенні договору та є несправедливим стосовно законних прав споживача за кредитним договором і позивача у справі.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У своїх висновках суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та збільшення суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсними оспорюваних умов кредитного договору. Положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року скасувати, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що умови укладеного сторонами кредитного договору є несправедливими, включаючи ціну договору, оскільки їх наслідком є збільшення витрат споживача, які не пов'язані з відсотковою ставкою. Застосування кредитного договору в первісній редакції призводить до збагачення ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» у зв'язку з наявністю несправедливих умов договору. Неправильне, за твердженнями заявника, застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 203, 215, 216 ЦК України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», призвело до помилкового скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року.

У грудні 2016 року ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» подало відзив на касаційну скаргу, стверджувало, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для його скасування. Положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту єдиним законним платіжний засобом на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а тому укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі; ухвалою від 08 грудня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про визнання недійсними положень договору призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - ЦПК України 2017 року), що набрав чинності 15 грудня 2017 року), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 26 січня 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08 листопада 2012 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 50006667, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 135 792, 00 грн, що еквівалентно 16 560, 00 доларам США, на придбання автомобіля марки VW, модель Golf TEAM, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою 9, 90%. Додатком до цього договору визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого ОСОБА_3 повинен щомісячно сплачувати 2 878, 00 грн, що еквівалентно 351, 04 долару США.

Сторонами також погоджено й загальні умови кредитування, згідно з пунктом 1.3 яких сторони досягли згоди, що кошти на повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валют, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

У підпункті 1.3.1 загальних умов передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у день повернення кредиту, визначено в гривнях на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривнях, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

У пункті 2.4 загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до пункту 2.5 загальних умов кредитування термін сплати процентів визначено: одночасно з поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів. Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені в графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквівалента щомісячного платежу в доларах США.

Відповідно до пункту 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, позивач власноручним підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Оцінюючи оскаржуване судове рішення на відповідність вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд виходить з того, що правовідносини, які виникають у зв'язку із укладенням кредитного договору, регулюються положеннями Конституції України, ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому, згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі №6-2024цс16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що в чинному законодавстві хоча й закріплено статус національної валюти як єдиного законного платіжного засобу на території України, однак не міститься заборони на визначення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті, і саме з такими умовами кредитування погодився позивач, а тому підстав для задоволення позову не встановлено.

Доводи заявника, що судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з таких причин.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для визнання недійсними положень кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 389, 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик