Постанова

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 687/120/17

провадження № 61-1280св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Чемеровецька районна державна адміністрація Хмельницької області,

треті особи: Служба у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року у складі судді Кулєбякіна В. О. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року у складі суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області, треті особи: Служба у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Позов мотивовано тим, що з 25 червня 2011 року до 12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого у них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказувала, що з моменту народження ОСОБА_7 перебуває на її утриманні, під її доглядом та піклуванням. З березня 2015 року вона з малолітнім сином проживають за адресою: АДРЕСА_1. Зазначала, що ОСОБА_5 в період шлюбу погано поводився з нею, ображав та бив, внаслідок чого 30 березня 2015 року було відкрито кримінальне провадження. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2015 року з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 Рішенням Чортківської міської ради Тернопільської області від 18 листопада 2015 року встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір'ю. Також, рішенням Чортківської міської ради Тернопільської області було встановлено ОСОБА_5 години спілкування з дитиною. Проте, останній не піклувався дитиною, а використовував зустрічі для висловлення погроз і образ позивачу. 02 травня 2016 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 29 травня 2016 року ОСОБА_5 викрав дитину, внаслідок чого позивач змушена була звернутися до Служби у справах дітей Чортківської міської ради Тернопільської області. З червня 2016 року ОСОБА_5 до дитини зовсім не приїзджав та до січня 2017 року не цікавився його життям.

Розпорядженням Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 грудня 2016 року «Про участь батька у вихованні дитини», дозволено ОСОБА_5 зустрічатися та спілкуватися з сином ОСОБА_7 два рази на місяць з 09 годин по 18 годину наступного дня за своїм місцем проживання та повертати матері не пізніше визначеного часу; у свята: Дні народження (самої дитини, батька, бабусі), Новий рік, Різдво, Великдень. Вказувала, що вищезазначене розпорядження підлягає скасуванню, оскільки суперечить інтересам дитини та позивача, оскільки її, як матір малолітньої дитини, служба у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області належно не повідомила про розгляд заяви ОСОБА_5 про його участь у вихованні їх сина. Службою у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області не проведено бесіди з позивачем, як матір'ю малолітньої дитини, не перевірено умови життя батька дитини, ставлення батька до виконання батьківських обов'язків, стан здоров'я дитини, та інші обставини, що мають значення для розгляду такої заяви. Крім того, відповідачем при ухваленні спірного розпорядження не було враховано наявність рішення Чортківської міської ради Тернопільської області № 3 від 18 листопада 2015 року, яким вже вирішено питання щодо встановлення ОСОБА_5 часу та місця зустрічей з дитиною. Крім того, позивач мала право скористатися правовою допомогою однак, через несвоєчасне повідомлення, вона та її представник не змогли з'явитися на засідання, на якому розглядалася заява щодо участі батька у вихованні дитини.

Посилаючись на викладені обставини, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 грудня 2016 року «Про участь батька у вихованні дитини».

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області. Позивачу ОСОБА_4 було відомо про те, що комісія розглядає заяву батька про участь у вихованні дитини, її належним чином було повідомлено про день та час проведення засідань та у зв'язку з її неявкою розгляд заяви було перенесено. Скасування даного розпорядження порушить право батька на особисте спілкування та участь у вихованні дитини, визначене статтями 153, 157 СК України. Також, відповідачем не надано суду належних доказів того, що спілкування батька з дитиною шкодитиме її нормальному вихованню та розвитку, посилання позивача на виникнення конфліктів з матір'ю не доводять негативного ставлення батька до дитини, з огляду на його позитивні характеристики, особисте бажання приймати участь у вихованні дитини. Не заслуговують уваги і посилання на те, що батько не обізнаний про стан здоров'я дитини та особливості його поведінки, оскільки ці обставини не можуть слугувати перешкодою успілкуванні батька з дитиною.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач приймаючи спірне розпорядження діяв в межах чинного законодавства, з урахуванням законних прав та інтересів учасників процесу, в тому числі позивача. Крім того, за наявності підстав, позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом щодо визначення іншого способу участі одного з батьків у виховані дитини.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судами попередніх інстанцій не було прийнято до уваги, що оскаржуване розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 грудня 2016 року є незаконним та підлягає скасуванню. Так, відповідачем не було надано відповіді на клопотання про відкладення розгляду заяви ОСОБА_5 про участь у вихованні дитини. Чемеровецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області не було завчасно повідомлено позивача про розгляд заяви ОСОБА_5, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати свої пояснення, та позбавлена скористатися правовою допомогою. Відповідачем не було проведено бесіду із позивачем, як матір'ю малолітньої дитини, родичами дитини, не враховано ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей зобов'язана була скласти висновок. Судами не враховано рішення комісії з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради Тернопільської області від 18 листопада 2015 року, яким вже встановлено участь батька у вихованні дитини. Відмовляючи у задоволенні позову, судами не було враховано інтереси дитини та позивача, як матері дитини, а оскаржуване розпорядження шкодить інтересам дитини.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано за рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради Тернопільської області від 18 листопада 2015 року місце проживання дитини ОСОБА_7 визначено з матір'ю ОСОБА_4

З березня 2015 року позивач з малолітнім сином проживають по АДРЕСА_1.

16 грудня 2016 року Чемеровецькою районною державною адміністрацію Хмельницької області, на підставі документів отриманих від ОСОБА_5, як батька дитини, особистих бесід з останнім, підготовлено висновок, що підтверджено витягом з протоколу № 12 від 16 грудня 2016 року щодо участі батька у вихованні дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З урахуванням висновку від 16 грудня 2016 року, Чемеровецькою районною державною адміністрацію Хмельницької області 30 грудня 2016 року прийнято розпорядження № 424/2016-р, відповідно до якого визначений порядок участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, а саме: два рази на місяць з 09 години по 18 годину наступного дня, за його місцем проживання та повернення дитини матері не пізніше визначеного часу та у свята: Дні народження (самої дитини, батька, бабусі), Новий рік, Різдво, Великдень.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно статті статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини. Пунктом 73 вищевказаної постанови визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 грудня 2016 року, оскільки при прийнятті вказаного розпорядження відповідач діяв в межах чинного законодавства, з урахуванням законних прав та інтересів, як дитини так і його батьків.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення позивача про розгляд заяви ОСОБА_5 про участь батька у вихованні дитини є необґрунтованими.

Суди установили, що перше засідання служби у справах дітей щодо розгляду заяви ОСОБА_5 було призначено на 10 листопада 2016 року, про що ОСОБА_4 було повідомлено телефоном, вказана обставина підтверджується заявою останньої до служби у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області про відкладення засідання. Наступне засідання було призначено та проведено 16 грудня 2016 року, за результатами якого 30 грудня 2016 року видано оспорюване розпорядження.

Таким чином, суди попередніх інстанцій вірно виходили із того, що ОСОБА_4 було відомо про розгляд заяви ОСОБА_5 та, враховуючи термін розгляду заяви протягом майже двох місяців, позивач не була позбавлена можливості ознайомитись з матеріалами заяви, подати свої заперечення та скористатися правовою допомогою.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано рішення № 3 Чортківської міської ради Тернопільської області від 18 листопада 2015 року, яким встановлено участь батька у вихованні дитини були предметом предметом перегляду судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував. Так, апеляційний суд вірно зазначив про те, що вказане рішення було прийнято за місцем проживання позивача та малолітньої дитини у 2015 році у м. Чорткові Тернопільської області. Підставою для звернення ОСОБА_5 із заявою до органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини стала зміна позивачем місця проживання на с. Мала Бережанка, Чемеровецького районуХмельницької області.

Також, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваним розпорядженням порушено права дитини та права ОСОБА_4, як матері.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Кожна дитина відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З огляду на викладене правильним є також висновок судів про те, що позивачем не надано суду належних доказів того, що спілкування батька з дитиною шкодитиме її нормальному вихованню та розвитку. Крім того, позивачем не обґрунтовано чим саме встановлений порядок участі батька у вихованні дитини порушує її інтереси.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, фактично стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С.Ю.Мартєв