справа № 208/3106/17
№ провадження 2/208/472/18
26 лютого 2018 р. м. Кам'янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Івченко Т.П.,
при секретарі - Стомаченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи: ОСОБА_3 «про зняття з реєстраційного обліку», -
У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та її колишній чоловік є власниками квартирі АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська від 22.12.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2013 року після смерті ОСОБА_4.
Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 31.05.2017 року №3, за адресою АДРЕСА_1.
Крім того, у вищезазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: ОСОБА_3 з 29.03.1979 року та її син ОСОБА_2 з 24.04.1979 року, але фактично ОСОБА_3 на теперішній час не проживає, та те, що у 2000 року переїхав на постійне місце проживання до РФ, але не знятий з реєстраційного обліку.
Враховуючи те, що на даний час місце мешкання ОСОБА_2 залишається АДРЕСА_1, але особистих речей, які б належали відповідачу на праві власності в будинку не має, тому вона вимушена звернутися до суду із позовом.
Позивач та його представник до судового розгляду справи звернулися з письмовою заявою, в якій вказано, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просять суд розглянути справу у їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа: ОСОБА_3 до залу судового засідання надав заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 22.12.1997 року, посвідченого ОСОБА_6 про те, що квартира, яка знаходиться на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_4 та членам її родини - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1. (а.с.7).
Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2013 року, завіреного державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 24.08.2010 року, є її син ОСОБА_3, якому належить ? частина квартири №7. Житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1. (а.с.8).
Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 31.05.2017 року №3, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13), але фактично з 2000 року переїхав на постійне місце проживання до РФ, але не знятий з реєстраційного обліку.
Судом також встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично у зазначеній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не оплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні квартири у належному санітарно-гігієнічному стані, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування ним, що підтверджується актом від 20.02.2018 року, складеного директором КП КМР «УКОЖФ» ОСОБА_8 у присутності свідків, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі зареєстрований, але фактично не проживає. (а.с.64).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власнику квартири в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру.
Суд вважає, що та обставина, що відповідач ОСОБА_9 продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, як власника майна, тобто належної позивачеві на праві власності квартири. Таким чином вимога позивачів щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.130-131, 223, 280, 247 ЦПК України , ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 9, 155 ЖК України, ст. 47 Конституції України суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи: ОСОБА_3 «про зняття з реєстраційного обліку», - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - з квартири АДРЕСА_1
Згідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Івченко Т. П.