Справа № 307/3106/17
Провадження № 2/307/419/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Белоцька О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради, де третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Солотвинської селищної ради, де третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на самочинне будівництво. В позовній заяві зазначила, що їй на умовах оренди було передано земельну ділянку площею 0.0248 га, що розтащована в АДРЕСА_1 для підприємницької діяльності - розміщення торгового комплексу, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 03.12.2007 року, укладеного між нею та Солотвинською селищною радою. Рішенням Солотвинської селищної ради від 30.10.2007 року за №157 їй надано дозвіл на будівництво побутово-торгівельного комплексу в АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці нею було побудовано об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, що розташований в АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 26.06.2017 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації до складу будівель і споруд даної будівлі входить житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, підвал-котельня. Загальна площа будівлі - 339.2 м.кв., в тому числі житлова площа - 55.6 м.кв., торгова площа - 161.1 м.кв., площа допоміжних приміщень - 11.2 м.кв., додаткова - 11.3 м.кв. Згідно акту обстеження технічного стану житлового будинку з торгово побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2, за результатами технічного обстеження об'єкту встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії ( задовільний ), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будинку за його функціональним призначеням, як житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено нею без дотримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачем об'єкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України « Про регулювання містобудівної діяльності», свідчить повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 15 вересня 2017 року.

Просить визнати за нею право власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, загальною площею 339.2 м.кв., що розташований в АДРЕСА_1

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задоволити.

Представник Солотвинської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак згідно поданої до суду заяви просив провести розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не з'явився, однак згідно поданої до суду заяви просив провести розгляд справи у відсутності представника та з врахуванням обставин викладених в письмових поясненнях, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 самовільно побудувала об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, загальною площею 339.2 м.кв., що розташований в АДРЕСА_1

Об'єкт побудовано на земельній ділянці площею 0.0248 га., що розташована в АДРЕСА_1, яка передана позивачці ОСОБА_1 на умовах договору оренди земельної ділянки від 03 грудня 2007 року згідно рішення Солотвинської селищної ради за №157 від 30 жовтня 2007 року ( а.с.5-8,9).

На даний час виготовлено проект технічної документації на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з торгово-побутовим та стоматологічним кабінетом (а.с.10-15).

Згідно акту обстеження технічного стану житлового будинку з торгово побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2, за результатами технічного обстеження об'єкту встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії ( задовільний ), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будинку за його функціональним призначеням, як житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом (а.с.16-24).

Листом управління ДАБІ в Закарпатській області № 1007-1.20/2/11858 від 15.09.2017 року позивачку повідомлено про неможливість прийняття об'єкта в експлуатацію, так як об'єкт будівництва не підпадає під дію Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Цим же листом рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на будівлю у судовому порядку та відповідно подати декларацію про готовність до експлуатації ( а.с.26).

Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки встановлено ринкову вартість об'єкту нерухомого майна - житлового будинку з торгово побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Рішенням Солотвинської селищної ради від 21 грудня 2017 року за №334 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу та проведення експертної грошової оцінки» надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення щодо передачі у власність земельної ділянки, площею 0.0248 га, що розташована в АДРЕСА_1 для змішаного використання( будівництва та обслуговування житлового будинку з торгово-побутовим комплексом та стоматологічним кабінетом) шляхом викупу земельної ділянкти (а.с. 39).

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Пунктом 12 цієї ж постанови роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила ч.3 ст.376 ЦК України і позов про визнання права власності на зазначене будівництво задовольнити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223 ч.1, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України , ст. 376 ч.3 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з торгово-побутовими приміщеннями та стоматологічним кабінетом, загальною площею 339.2 м.кв., що розташований в АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 9 лютого 2018 року.

Головуючий: М.М.Розман