Справа № 376/408/17-ц Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1317/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 22.03.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило, стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 32 605,68 грн. за кредитним договором б/н від 05 травня 2010 року, яка складається з 1 799 грн. - заборгованість за кредитом, 25 117,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 660,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 528,84 грн. - штраф ( процентна складова ) та вирішити питання відшкодування судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору від 05 травня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 1 800 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 32 605,68 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд, зазначив, що у заяві позичальника б/н від 05 травня 2010 року відсутні будь-які згадки про нарахування пені та штрафів за користування кредитними коштами, мається лише відсилка на Умови та правила надання банківських послуг.

Окрім цього, договору від 05 травня 2010 року у матеріалах справи немає, позивачем надано тільки копію заяви від 05 травня 2010 року де не згадується про існування вищезгаданого договору.

Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 05 травня 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву ( а.с. 5 ).

Згідно її тексту зазначено, що ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку "Кредитка "Універсальна" з лімітом 0,00 грн. ( там же ).

При цьому, 13 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, посилаючись на те, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, унаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року за правочином, як зазначає позивач, утворилася заборгованість у розмірі 32 605,68 грн. ( а.с. 2-3 ).

На підтвердження заявленх вимог позивач надав, окрім зазначеної заяви, довідку про умови кредитування, Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором від 05 травня 2010 року ( а.с. 6-7, 8-31, 32-33 ), які не містять підпису відповідача.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, про отримання відповідачем як кредитної картки, так і грошових коштів по ній.

Таким чином, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року( а.с. 68-70 ), на переконання апеляційного суду, правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» за їх необґрунтованістю.

При цьому, суд другої інстанції, окрім іншого, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ж положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Таким чином, висновок суду першої інстанції повністю узгоджується, в т.ч. із правовою позицією Верховного Суду України, яка міститься у постанові №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

За таких обставин, та на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 16, 526, 549, 610, 627, 628, 634, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, надані позивачем копії паспорта, анкета-заява, довідка про умови кредитування, умови та правила, розрахунок, фотокартка відповідача, довідка про отримання картки, виписки по рахунку ( а.с. 4, 5, 6-7, 8-31, 32-33, 60, 61, 63-66, 83-90 ), на переконання апеляційного суду, не свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, і зокрема, про надання відповідачу грошових коштів на умовах зазначеного товариством правочину, оскільки вони не можуть бути віднесені до числа належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення.

Окрім іншого, зазначені документи і, зокрема, анкета-заява, є копіями невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі і за цих обставин.

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, що є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Таку можливість позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 202, 204, 207 509, 526, 527, 626, 629, 633, 634, 638, 640, 642, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 11, 59-60, 179, 212 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що суд першої інстанції став на бік відповідача та звільнив його від майнової відповідальності, відповідач ознайомлений з умовами та правилами, він висловив згоду про укладення договору та своїм підписом визнав, що заява, разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами, тарифами є договором про надання банківських послуг, в названих документах зафіксовано зміст кредитного договору, відповідач не оскаржував кредитний договір, позивачем надано належні та допустимі докази, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості, виписка по кредитному рахунку, та їм не надана оцінка в рішенні, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Окрім іншого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції став на бік відповідача та звільнив його від майнової відповідальності, відповідач ознайомлений з умовами та правилами, він висловив згоду про укладення договору та своїм підписом визнав, що заява, разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами, тарифами є договором про надання банківських послуг, в названих документах зафіксовано зміст кредитного договору, позивачем надано належні та допустимі докази, а саме: кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості, виписка по кредитному рахунку, та їм не надана оцінка в рішенні, з точки зору суду другої інстанції і всилу викладеного, не відповідають дійсності і спростовуються зазначеними судом доказами по справі,

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба