КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 756/9963/ 17

провадження № 22-ц/824/891/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»

відповідач - ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», Товариство з обмеженою відповідальністю «Феміда»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року у складі судді Андрейчука Т.В.

у справі за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», Товариство з обмеженою відповідальністю «Феміда» про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Мотивуючи вимоги, позивач зазначав, що 07 грудня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» було укладено генеральний договір добровільного страхування транспортних засобів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-2700/16-AVIS, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем Ford Fiesta, д.р.н. НОМЕР_1.

02 вересня 2016 року на перехресті вулиць Спаської та Почайнинської в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Ford Fiesta, д.р.н. НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, та автомобіля Renault Logan, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Пригода трапилась унаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_1

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Ford Fiesta, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 70 596,99 грн.

Позивач зазначив, що вказана подія за участю застрахованого автомобіля визнана ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» страховою, про що було складено страховий акт від 27 жовтня 2016 року №ДККА-52641 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до умов генерального договору добровільного страхування транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 07 грудня 2015 року №28-0199-2700/16-AVIS ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило страхувальнику ПІІ «Віп-Рент» страхове відшкодування у сумі 70 596,99 грн.

Посилаючись на ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України позивач стверджував, що оскільки він виплатив страхувальнику за генеральним договором добровільного страхування транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 07 грудня 2015 року №28-0199-2700/16-AVIS страхове відшкодування, до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до ОСОБА_1, відповідального за завдані збитки, та просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування, у сумі 70 596,99 грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 65 436 гривень 89 копійок на відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування та 1 483 грн. 05 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 06.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення шляхом зменшення суми відшкодування витрат, пов'язаних із сплатою страхового відшкодування з 65 436,89 грн. до 16 436,89 грн. Зазначає, що судом не враховано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вказує, що відповідальність за шкоду, заподіяну відповідачем у розмірі 49 000 грн., має нести третя особа - ПАТ &q?ві;Страхове товариство &q?ді;Іллічівське&q?м ;, а з урахуванням суми задоволеної до стягнення судом першої інстанції - 65 436, 89 грн., з відповідача має бути стягнута сума матеріальної шкоди у розмірі 16 436, 89 грн. Оскільки позивач не реалізував своє право вимоги шляхом звернення з позовом до страховика, стягнення судом всієї суми виплаченого страхового відшкодування призвело до винесення незаконного рішення.

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом, відзиву на апеляційну скаргу до суду не надіслали.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» управі вимагати від ОСОБА_1 компенсації витрат, пов'язаних зі сплатою позивачем страхового відшкодування потерпілому ПІІ «Віп-Рент» на виконання умов генерального договору добровільного страхування транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 07 грудня 2015 року №28-0199-2700/16-AVIS (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою у справах №6-2587цс15, №6-954цс16, та правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у справі №344/10730/15-ц).

Проте, у повній мірі з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 07 грудня 2015 року між ПрАТ &qu01;Страхова компанія &quex;Українська страхова група&q?но; (страховик) та ПІІ «Віп-Рент» (страхувальник) було укладено генеральний договір добровільного страхування транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/16-AVIS, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем Ford Fiesta, д.р.НОМЕР_1 (а. с. 5-7).

02 вересня 2016 року на перехресті вулиць Спаської та Почайнинської в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Ford Fiesta, д.р.НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2 та автомобіля Renault Logan, д.р.н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 (а. с. 13-14).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Сума збитків, заподіяних ПІІ «Віп-Рент» унаслідок дорожньо-транспортної пригоди встановлена судом у розмірі 65 436,89 грн., виходячи з акту надання послуг по ремонту автомобіля від 17 жовтня 2016 року №БН-0000875, складеним ТОВ «Бровари моторс» та з урахуванням акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 15 вересня 2016 року, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (а. с. 18-19).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 70 596,99 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань:

Договірне зобов'язання між позивачем і потерпілою особою - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов'язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов'язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У цій справі третя особа ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього, оскільки не відшкодувала потерпілому завдану шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону.

Вимога позивача (страховика потерпілої особи) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні.

Суд першої інстанції встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є саме завдавач шкоди - відповідач.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази на підтвердження факту звернення позивача до ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування.

У своїй апеляційній скарзі відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру збитків, сума яких складає 65 436,89 грн.

Разом з тим, дійшовши висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, колегія виходить з того, що ПАТ «Страхова компанія «Іллічівське» має нести відповідальність за шкоду у розмірі 49 000 грн. відповідно до ПолісуСтрахування №457812, чинного на час ДТП, згідно якого ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить 50 000 грн., франшиза 1 000 грн., а з відповідача, таким чином, має бути стягнуто 16 436,89 грн. (65 436,89 грн. - 49 000 грн. = 16 436,89 грн.).

Окрім того, у судовому засіданні представником відповідача подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 200 грн., а також документи на підтвердження таких витрат, зокрема, протокол погодження обсягу та вартості послуг від 20 липня 2018 року, звіт про надання послуг за договором про надання правової допомоги №1-20.07.2018 від 20 липня 2018 року, рахунок №0001/18 від 08 листопада 2018 року, акт наданих послуг №0001/18 від 13 листопада 2018 року, виписка по рахунку № 4977.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), дослідивши наданий представником відповідача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та звіт про надання послуг, ураховуючи умови укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Український та партнери» в особі керуючого бюро ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги, колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково та уважає за можливе стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 600 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду має бути змінено, а розмір стягнутої з відповідача шкоди та, відповідно, судового збору, - зменшено.

Суд також стягує з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в розмірі 2 400 грн.

Згідно статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення у разі неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року - змінити.

Зменшити суму, стягнутуз ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на відшкодування витрат, пов'язаних із сплатою страхового відшкодування з 65 436,89 грн. до 16 436,89 грн. та суму судового збору з 1 483,05 грн. до 372 грн. 52 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в розмірі 2 400 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д.Махлай