П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року №562/2539/17 м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року (суддя - Мичка І.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

14 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1207 га кадастровий номер якої НОМЕР_1 шляхом заборони проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членів її сім'ї по земельній ділянці яка належить ОСОБА_2

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу встановлення сервітуту був укладений усний договір, і між ними було досягнуто усіх істотних умов договору, крім того, на всіх документах технічної документації де зазначений сам сервітут і його межі та розмір є погодження позивача.

Згідно витягу №НВ-017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 де земельний сервітут право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0080 га. був зареєстрований 12 грудня 2016 року відповідно ЗК України, терміном - безстроково.

Просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 та її сім'я користуються земельною ділянкою позивачки і для проходу, всупереч того, що в технічній документації такого сервітуту не зазначено.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що у грудні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки, яка перебувала у спільній сумісній власності, на підставі якої було зареєстровано право власності на окремі земельні ділянки, зокрема за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1207 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, а за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1293 га, кадастровий номер якої НОМЕР_2.

17 грудня 2016 року ОСОБА_3 було відчужено свою частину будинку (55/100 частин) та земельну ділянку на користь відповідачки ОСОБА_1, з якою 09 березня 2017 року позивачкою було укладено договір поділу житлового будинку, що є спільною частковою власністю, на підставі якого зареєстровано два окремі домоволодіння та присвоєні окремі поштові адреси (а.с. 52).

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частина 1,2 ст. 402 ЦК України передбачає можливість встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1,2 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Відповідно до ч.6 ст. 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Частина 1 ст. 404 ЦК України, встановлює способи встановлення, в тому числі, можливостей земельного сервітуту, серед яких: право проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Крім того, за приписами ч.2 ст. 404 ЦК України, особа має право вимагати встановлення земельного сервітуту не лише від власника іншої земельної ділянки, а й від володільця.

Відповідно до вимог ст. 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч. 4 цієї ж статті Земельного Кодексу України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 Земельного Кодексу України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 Земельного Кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Матеріали справи містять витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до якого на земельну ділянку площею 0,1207 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1 встановлено право сервітуту у вигляді проїзду на транспортному засобі по наявному шляху 0.0080 га., строк дії сервітуту безстроковий (а.с. 27).

З вимогами про припинення дії земельного сервітуту ОСОБА_1 не зверталась.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право земельного сервітут оформлено у відповідності до ст. 100 ЗК України, зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи а тому позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Вищезазначене суд першої інстанції не врахував, не встановив обставини, що мають значення для справи, тому рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2018 року

Головуюча

Судді :