Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження №22-ц/824/1993/2018 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та просила про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2005 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 23.11.2005 року і до повноліття дітей.

Разом з тим, визначений судом розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, а відповідач ухиляється від будь-якої участі в житті дитини, хоча позивач неодноразово ставила питання про надання додаткових витрат, на які відповідач не реагував.

Враховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на свою користь половину вартості додаткових витрат, які були фактично понесені нею в зв'язку з особливими обставинами в житті сина ОСОБА_6 в сумі 10 177 грн. 37 коп., а також прогнозовані витрати у зв'язку з навчанням і хронічним захворюванням сина в розмірі 1 234 грн. 55 коп. щомісячно на період його навчання в коледжі з 01.09.2017 року по 31.06.2021 року.

Позивач зазначала, що її син ОСОБА_6 - талановита дитина, навчається в коледжі, захоплюється фізикою та інформатикою, займається у футбольному клубі «Рось», відвідує школу мистецтв, тому існує потреба в розвитку його таланту, в зв'язку з чим позивач понесла додаткові витрати на дитину, викликані особливими обставинами, а саме: позивач оплатила курси в БЦ ТЕКБНАУ у розмірі 800 грн. + 5,00 грн. комісія банка; оплатила курси за навчання сина в ККТНАУ у розмірі 1000 грн. + 10,00 грн. комісія банку, що підтверджується чеками. Крім того, позивач придбала музичний інструмент (гітару), комбіпідсилювач, шнур, на що витратила 5 283,00 грн., придбала ремень та каподастр для гітари за 300,00 грн. Також, придбала для сина ноутбук, бувший у вжитку, за 6 890,00 грн., який є вкрай необхідним для навчання, та сумку для нього за 449,90 грн., мобільний телефон з можливістю використання інтернету і додатків, що теж необхідно для навчання, у розмірі 6 890,00 + 449,90 + 3 297,00 грн. = 10 636,00 грн., що підтверджується чеками. Позивач зазначила, що на ремонт кімнати в гуртожитку, в якому проживає син, витратила 965,00 грн. та оплатила 965,74 грн. на ліки згідно виписаних рецептів. Разом понесені витрати складають 20 354 грн. 74 коп., які позивач просила розділити порівну між нею та відповідачем по 10 177,37 грн. з кожного.

Також, в зв'язку з особливими обставинами, а саме: в зв'язку із хронічним захворюванням сина та його навчанням в коледжі, з'явилася потреба в прогнозованих додаткових витратах, які позивач визначила в розмірі 1 234,55 грн. щомісячно, на період навчання сина в коледжі з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості додаткових витрат, понесених в зв'язку з особливими обставинами в житті дитини ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 11 609 грн. 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_2, остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила та просила рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не є предметом апеляційного оскарження, тому його законність та обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених в зв'язку з особливими обставинами в житті дитини ОСОБА_6., в сумі 11 609 грн. 08 коп., суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.12).

Встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю, позивачем у справі, у АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, наданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №7097 від 19.09.2017 року (а.с.18).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2005 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 23.11.2005 року і до повноліття дітей, на підставі чого був виданий виконавчий лист по справі №2-9948/2005 р., який перебуває на виконанні.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі №357/14928/17.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Матеріали справи містять письмові докази, які підтверджують як потребу дитини у придбаних позивачем речах, так і вартість придбаного майна, що в цілому становить 20 354,74 грн. Також, позивачем доведено належними доказами вартість лікування дитини в сумі 2 863,42 грн. (а.с.45-48).

Враховуючи доведеність факту понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини на суму 23 218,16 грн. (20 354,74 грн. + 2 863,42 грн.), обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача, як батька дитини, на користь позивача половини понесених нею вищевказаних додаткових витрат, що становить 11 609,08 грн. (23 218,16 : 2).

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_3 - без задоволення.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді: