01 березня 2018 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.,
при секретарі Рибачик О.Я.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача адвоката ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що кімната № 141 в гуртожитку № 10 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне була надана їй на сім»ю у складі трьох осіб в період її роботи на Рівненському льонокомбінаті на підставі спільного рішення адміністрації та профкому № 575 від 18.05.2000 року. До складу сім»ї на момент видачі ордеру входило 3 особи, зокрема вона, її колишній чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5
25.07.2002 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.
На даний час у вказаній кімнаті фактично проживають та зареєстровані: вона, її колишній чоловік та дві їхні неповнолітні доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Старша донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово не проживає у спірній кімнаті у зв»язку з навчанням та реєстрацією місця проживання у гуртожитку за місцем навчання.
Гуртожиток № 10 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне є спільною сумісною власністю власників приватизованих кімнат та Рівненської міської ради.
Відповідач не приймає участі в утриманні кімнати, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, ображає брудною нецензурною лайкою її та їхніх дітей, постійно вчиняє бійки та виганяє їх з кімнати. Під час конфліктів неодноразово нищив майно, яке знаходиться в кімнаті.
Відповідач веде себе неадекватно та грубо, безперестанно погрожує вчинити фізичну розправу над нею. Вона його боїться. Така поведінка відповідача негативно впливає на психоемоційний розвиток неповнолітніх дітей. Діти уникають залишатися на одинці з відповідачем, так як побоюються за своє життя та здоров»я.
Конфліктний характер відповідача, постійне п»янство робить нестерпним проживання з ним в одній кімнаті.
Відповідач ніде не працює, кошти на оплату житло-комунальних послуг не надає, чим зумовлює для неї додатковий тягар щодо оплати послуг, якими він користується, часто порушує громадський порядок та правила співжиття у гуртожитку.
У зв»язку з тим, що відповідач систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство в сім»ї, вона неодноразово зверталася до територіальних органів Національної поліції України.
За результатами її звернень, а також звернень сусідів, відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.
Оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для неї та їхніх неповнолітніх дітей спільне проживання з ним в одній кімнаті внаслідок антигромадської поведінки, раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, проте і надалі продовжує вчиняти сварки та зловживати спиртними напоями. Просить виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 із житлового приміщення кімнати № 141 гуртожитку № 10, який знаходиться по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просить їх задоволити.
Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідача в заочному порядку зі згоди позивача.
Суд, вислухавши показання позивача, заслухавши думку третьої особи, вислухавши показання свідків, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що кімната № 141 в гуртожитку № 10 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне була надана позивачці - ОСОБА_1 на сім»ю у складі трьох осіб в період її роботи на Рівненському льонокомбінаті на підставі спільного рішення адміністрації та профкому № 575 від 18.05.2000 року. До складу сім»ї на момент видачі ордеру входило 3 особи, зокрема позивач, її колишній чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 (а.с. 5).
25.07.2002 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ГЮ № 038099 (а.с. 4).
Старша донька сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово не проживає у спірній кімнаті у зв»язку з навчанням та реєстрацією місця проживання у гуртожитку за місцем навчання.
Гуртожиток по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне є спільною сумісною власністю власників приватизованих кімнат та Рівненської міської ради (а.с. 7). Кімната № 141 гуртожитку № 10 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне на даний час не приватизована.
Відповідач ніде не працює, кошти на оплату житло-комунальних послуг не надає, чим зумовлює для позивача додатковий тягар щодо оплати послуг, якими він користується, часто порушує громадський порядок та правила співжиття у гуртожитку.
У зв»язку з тим, що відповідач систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство в сім»ї, позивач неодноразово зверталася до територіальних органів Національної поліції України (а.с. 32).
За результатами звернень позивача, а також звернень сусідів, відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14).
22.01.2018 року позивачем ОСОБА_1 було заявлене клопотання про виклик у судове засідання свідків, дане клопотання судом прийнято до уваги та задоволено.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Свідок ОСОБА_8, яка є сусідкою сторін по справі в судовому засіданні дала покази, що відповідач постійно б»є позивача та вчиняє постійно сварки. Вона боїться за своє життя. Крім того, пояснила, що відповідач ніде не працює, постійно перебуває в стані алкогольного сп»яніння. Неодноразово викликала працівників поліції. Коли відповідач в неадекватному стані, вона боїться вийти з кімнати та залишати їжу на загальній кухні, в зв»язку із погрозами відповідача.
Свідок ОСОБА_9, яка є кумою сторін по справі в судовому засіданні дала покази, що відповідач постійно б»є позивачку, вживає спиртні напої, дебоширить. Неодноразово чула як відповідач ображає позивачку та їхніх дітей нецензурною лайкою. Ці всі обставини відбуваються протягом 5 років.
Свідок ОСОБА_5, яка є старшою донькою сторін по справі в судовому засіданні дала покази, що півтора року вона навчається у виші в іншому місті. Влітку 2017 року вона приїжджала додому до своєї сім»ї на літні канікули на 2 місяці, які були для неї нестерпними, оскільки батько (відповідач по справі) вживав алкогольні напої, постійно вчиняв сварки та виганяв її з мамою (позивачкою) та сестрами з дому. Після канікул вона повернулася на навчання до вишу і в телефонному режимі цікавилася у мами (позивачки) про поведінку батька, однак остання повідомляла їй, що батько надалі продовжує зловживати спиртними напоями, далі дебоширить та її б»є.
Також, ОСОБА_1, що була допитана у порядку ст. 234 ЦПК України як свідок згідно із ст. 230 ЦПК України в судовому засіданні дала покази, що відповідач постійно перебуває у стані алкогольного сп»яніння, вчиняє сварки, б»є її та доньок, виганяє з кімнати, не дає можливості в нормальній атмосфері донькам повчити уроки, повечеряти та відпочити. Життя з відповідачем нестерпне. Всі комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача оплачує вона сама. Відповідач погрожує вбити її. Коли відповідач перебуває в стані алкогольного сп»яніння, то діти ночують в чужих людей. Ці всі події тривають понад 7 років. Крім того, пояснила, що в разі виселення відповідача, він може переїхати та проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3, де живуть його родичі в батьківській хаті.
Судом встановлено, що позивачка на теперішній час зареєстрована та проживає за вказаною адресою з доньками, що підтверджено довідкою про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 6). Також за цією адресою зареєстрований і відповідач ОСОБА_4 Позивач сплачує житлово-комунальні послуги за користування житловим приміщенням. Розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, копія якого також є у справі (а.с. 4), шлюб розірвано 25 липня 2002 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 Житлового Кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.
Також згідно п. 2 Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою ради міністрів Українською РСР № 208 від 03.06.1986 року, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, а також інших громадян на період їх роботи.
Враховуючи вищевикладене підставами для надання адміністрацією Рівненського льонокомбінату права на проживання Відповідачу в гуртожитку № 10 в кімнаті № 141 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне були родинні стосунки з робітником Рівненського льонокомбінату, а тому у зв»язку з тим, що позивач та відповідач розірвали шлюб (а.с. 4), подальше проживання Відповідача у спірному житлі є незаконним та самовільним.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що не може проживати в одній житловій площі разом з Відповідачем, оскільки останній веде антисоціальний спосіб життя, яке не сумісне з нормальним вихованням доньок.
Постановами Рівненського міського суду Рівненської області, а саме:

-від 23.04.2015 року відповідач ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та було застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді 50 годин громадських робіт (а.с. 9);

-від 04.06.2015 року відповідач ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та було застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді 50 годин громадських робіт (а.с. 10);

-від 30.06.2015 року відповідач ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та було застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт (а.с. 11);

-від 25.11.2016 року відповідач ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та було стягнуто штраф в розмірі 51 грн. (а.с. 12).

Згідно листа № М30Зі/200/01-2017 від 01.06.2017 року відповідач ОСОБА_4 протягом періоду з 01.01.2015 року і по теперішній час за зверненням ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності 8 разів.

Крім того, протягом року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності 4 рази (а.с. 32).

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.02.2017 року по справі № 569/324/17 відповідача ОСОБА_4 притягнуто адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт (а.с. 37). Постановою суду встановлено, що відповідач виганяв позивачку з кімнати, ламав меблі, чим фактично псував жиле приміщення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2017 року по справі № 569/7773/17 відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. (а.с. 38). Постановою суду встановлено, що відповідач виражався нецензурними словами та образливо чіплявся до громадян, які проживають у гуртожитку № 10 по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне.

З медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що 30.08.2017 року остання зверталася за медичною допомогою до медичного закладу у зв»язку із отриманням забоїни, рани ділянки лоба внаслідок нанесення тілесних ушкоджень відповідачем (а.с. 39-40).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров»я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов:

-систематичне порушення правил співжиття;

-вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до п. 17 Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, зокрема постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 23.04.2015 року , 04.06.2015 року, 30.06.2015 року, 25.11.2016 року, 03.02.2017 року та 02.06.2017 року (а.с. 9, 10, 11, 12, 37, 38) є доказом про застосування заходів запобігання та громадського впливу та свідчить про систематичність порушення відповідачем правил співжиття і є підставою виселення відповідача, виходячи з того, що відповідач на заходи адміністративного впливу не реагує, що робить неможливим спільне проживання з відповідачем в одній кімнаті для позивача та їхніх спільних з відповідачем доньок, а також сусідів.

Аналогічна позиція зазначена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.3016 року у справі № 6-16333ск15. Обставинами справи на яких ґрунтувалося вказане рішення було п»ятиразове притягнення особи, яку виселяли до адміністративної відповідальності, у тому числі тричі за вчинення насильства в сім»ї.

Таким чином, ОСОБА_4 систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для позивача та неповнолітніх дітей спільне проживання з відповідачем в одній кімнаті № 141 в гуртожитку по вул. Льонокомбінатівська, 15 внаслідок триваючої антигромадської поведінки, раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, проте і надалі продовжує вчиняти сварки та зловживати спиртними напоями, виганяти позивачку та її менших доньок з кімнати. А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 127 ЖК України, ст.ст. 76, 90, 223, 230, 234, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення - задоволити.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 із кімнати № 141 гуртожитку по вул. Льонокомбінатівська, 15 в м. Рівне без надання іншого жилого приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_10