У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судового засідання Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду подання головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_1 про визначення частки в майні боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про визначення частки в майні боржника.

В обґрунтування даного подання зазначив, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області знаходиться виконавче провадження, зареєстроване в АСВП за № 37145594, з примусового виконання виконавчого листа № 712/22645 від 14.03.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 12.12. 2012 року.

22. 03.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому документу.

24.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Заявник вказує на те, що заборгованість станом на 14.11. 2017 рік по виконавчому листу № 712/22645 від 14.03.2013 рік становить 110 726, 00 грн. Відтак державний виконавець вважає, що боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, що підтверджує факт ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду № 712/22645 від 14.03.2013 року.

За період проведення виконавчих дій встановлено, що кв. № 7 у буд. 10 а по вул. Лавріщева в м. Ужгород зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільній власності.

На підставі викладеного для забезпечення повного і своєчасного виконання виконавчого провадження зареєстрованого в АСВП за № 37145594 з примусового виконання виконавчого листа № 712/22645 від 14.03.2013 року заявник просить суд розглянути подання та визначити частку боржника ОСОБА_2 у квартирі № 7, буд 10 а по вул. Лавріщева в м. Ужгороді.

Всіх учасників цивільного процесу належним чином повідомлено про час і місце розгляду подання.

Боржник ОСОБА_2 та стягувач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, хоч повідомлялись про дату та час розгляду подання.

Головний державний виконавець в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про дату та час розгляду подання, просив розглянути справу у його відсутності.

Беручи до уваги те, що їх явка не є обов"язковою, суд дійшов висновку про можливість розглянути подання у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, у провадженні Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області знаходиться виконавче провадження, зареєстроване в АСВП за № 37145594, з примусового виконання виконавчого листа № 712/22645 від 14.03.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 12.12. 2012 року.

Заявник вказує на те, що боржник ОСОБА_2 добровільно рішення суду не виконує, внаслідок чого його заборгованість станом на 14.11. 2017 рік по виконавчому листу № 712/22645 від 14.03.2013 рік становить 110 726, 00 грн.

Відтак державний виконавець вважає, що боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, що підтверджує факт ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду № 712/22645 від 14.03.2013 року.

За період проведення виконавчих дій встановлено, що кв. № 7 у буд. 10 а по вул. Лавріщева в м. Ужгород зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільній власності.

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 А/7 з 28.12.1993 року.

З огляду на вказане державним виконавцем ставиться питання про визначення частки в майні боржника ОСОБА_2.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до п.6 ст.48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 108515434 від 21.12.2017 року ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартира 7 , будинок 10 а, вул. Лавріщева, м. Ужгород

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у парві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

А тому, суд приходить до висновку, що заявником надані належні і достатні докази, які свідчать про належність майна на праві спільної сумісної власності боржнику, тому клопотання про визначення частки ОСОБА_2Г у праві спільної власності на квартиру підлягає задоволенню.

Враховуючи, що ОСОБА_2 володіє квартирою на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5, ОСОБА_6І, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, їх частки не визначені будь-яким способом, тому суд вважає, що частка ОСОБА_2Г у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/5.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_1П про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, і. п.н.: НОМЕР_1) у праві спільної власності на квартиру 7, будинок 10 а, вул. Лавріщева, м. Ужгород в розмірі 1/5.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання її копії .

Суддя Ужгородського В.І. Бедьо

міськрайонного суду