ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4560/17 Номер провадження 22-ц/814/34/18Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів:Панченка О.О.., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до КП "Полтавське підрядне шляхово ремонтно - будівельне управління" Полтавської міської ради про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди.

за апеляційною скаргою начальника КП "ПП ШРБУ "ПМР - ОСОБА_5

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом,в якому просив стягнути з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на його користь компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 457 916,72 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 10.06.2013 року його було звільнено з підприємства за власним бажанням. Проте, всупереч вимогам 116 КЗпП України з ним не було проведено належного розрахунку. Заборгованість із заробітної плати було стягнуто судовим наказом від 05.10.2016 року, який був виконаний відповідачем лише 18 травня 2017 року. З урахуванням викладеного прохав стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_4задоволено.

Стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_4компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 457 916,72 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 6179,17 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 квітня 2018 року поновлений строк на подання КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради заяви про перегляд заочного рішення цього ж суду від 06 листопада 2017 року.

Заява КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради про перегляд заочного рішення цього ж суду від 06 листопада 2017 року залишена без задоволення.

З вказаним заочним рішенням не погодилося КП "ПП ШРБУ "ПМР, в зв'язку з чим начальник підприємства оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не звернуто увагу на відсутність вини підприємства у здійсненні несвоєчасного розрахунку з позивачем, не зазначено норму законодавства, згідно з якої було б передбачено взяття за основу саме календарних днів для розрахунку компенсації, не зазначено про обов'язкові платежі (податки і збори) - чи включені вони до стягнутої суми,. Також, зазначено, що судом першої інстанції для обчислення середньої заробітної плати взято за основу заробітну плату за останні три місяці, а не останні два місяці, як того передбачає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Також, місцевим судом не враховано принцип справедливості, співмірності та розумності та не з'ясовано, яку саме моральну шкоду було завдано відповідачу, в чому конкретно полягали страждання позивача та чим вони підтверджуються.

У своїх письмових поясненнях, ОСОБА_4 вказав, що судом постановлено рішення у відповідності до чинного законодавства, тому прохає залишити його без змін.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради №64 від 10.06.2013 року ОСОБА_4 звільнено з посади заступника начальника управління за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України, здійснено відповідний запис до трудової книжки /а.с.7-8/.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами у справі, при звільнені з ОСОБА_4 не проведений належний розрахунок.

Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 05 серпня 2016 року стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 30723, 77 грн. за нараховану, але не сплачену суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку. Вирішено питання судового збору /а.с.13/

Вказаний судовий наказ виконано відповідачем в повному обсязі 18 травня 2017 року/ а.с.23/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача. При цьому, при розрахунку розміру компенсації, відповідно до ст.117 КЗпП України, суд першої інстанції для обчислення середньої заробітної плати взяв за основу заробітну плату за останні три місяці та проводив обрахування за кількість календарних днів затримки.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку враховуючи наступне..

Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Положеннями частини першої статті 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - «Порядок»).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, у справі, що розглянута судом першої інстанції, компенсація за затримку розрахунку при звільненні мала бути розрахована виходячи з кількості робочих днів затримки та за два останні місяці, які передували звільненню.

Так, згідно довідки про розмір заробітної плати позивача у квітні 2013 року складав 6475 грн, 00 коп., у травні -6475 грн, 00 коп. / а.с. 10-11/.

Відповіднодо листа Мінсоцполітики України від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 « Про розрахунок норми тривалості робочоготчасу на 2013 рік» у квітні 2013 року встановлено 22 робочі дні, в травні 2013 року - 19 робочих днів, разом 41 робочий день.

Виходячи з викладеного, для встановлення середньоденної заробітної плати необхідно суму заробітної плати за 2 повних останніх робочих місяців ( 12950 грн - сума заробітної плати за 2 місяці ) поділити на загальну кількість робочих днів за 2 місяці ( 41 день) = 315, 85 грн. ( розмір середньоденної заробітної плати).

Згідно листів МінсоцполітикиУкраїни щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2013-2017 роки, розрахованої за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, кількість робочих днів у 2013 році складала складає 142 робочих днів за період з 11.06.2013 по 31.12.2013 року, у 2014 році складала 251 робочий день, у 2015 році складала 251 робочий день, у 2016 році складала 251 робочий день, у 2017 році у період з 01.01.2017 року по 18.05.2017 року складало 92 робочі дні.

Відтак, кількість робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні з11062013.2013 року по 18.05.2017 рік складає 142 + 251 + 251 + 251 + 92 = 987 робочих днів.

Компенсація за затримку розрахунку при звільненні позивача має становити 311 743 грн. 95 коп. із розрахунку: 315 грн. 85 коп. (середньоденний заробіток) х 987 робочих дні.

Даючи оцінку твердженням апеляційної скарги про відсутність вини підприємства у затримці проведення розрахунку внаслідок накладення арештів на рахунки відповідача органами Державної виконавчої служби, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок не проведення з ним належного розрахунку, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд врахував характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, правомірно врахувавши ту обставину, що відповідачем було порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати та отримання остаточного розрахунку при звільненні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди дотримався принципу розумності та справедливості, врахував характер спірних правовідносин, розмір заборгованості із заробітної плати, тривалість порушення.

В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції у цій частині позовних вимог.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи встановлені обставини та процент задоволення позовних вимог (68,8%), апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судового збору на користь держави, розмір якого необхідно зменшити з 6 179,19 грн. до 4 251,28 грн.

Окрім того, за подання апеляційної скарги КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради сплачено судовий збір в розмірі 9 268,76 грн..

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено на 31,2%, таким чином КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради слід компенсувати сплачений ними судовий збір в розмірі 2891,85 грн. за рахунок держави, оскільки позивача, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду в частині розміру компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також у частині судових витрат.

Керуючись ст.367, ст374 ч.1 п.2, ст376 ч.1 п.п.3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради -задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 рокузмінити в частині стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_4, з 457 916 грн. 72 коп. до 311 743 грн. 95 коп. без врахування сум обов'язкових платежів.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 рокузмінити в частині стягнення з КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь держави судового збору, зменшивши суму з 6179,19 грн. до 4251,28 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської радисудовий збір в розмірі 2891 грн. 85 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: ______________ Одринська

Судді: _______________ О.О.Панченко ___________ В.П.Пікуль