П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/36945/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2972/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу старшогодержавного виконавця Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Макаренко І. О. 06 лютого 2018, у справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1; стягувач - ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчук Костянтин Петрович звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, а саме в Ѕ частину нежитлового приміщення цокольного поверху НОМЕР_2 в житловому будинку літ. «А - 17» за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2018 в задоволенні подання старшого державного виконавця Савчука К. П. про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 75 - 76).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою старший державний виконавець Савчук К. П. 15 лютого 2018 року направив апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва та надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала постановлена на підставі неправильного застосування норм законодавства та висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Скаржник зазначає, що 22 червня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 02 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 1 236 208 грн. 08 коп. Боржника зобов'язано сплатити борг (у тому числі виконавчий збір та витрати виконавчого провадження) на депозитний рахунок Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та надати до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві декларацію про доходи та майно.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику для виконання за адресою, вказаною у виконавчому документі, та стягувачу до відома. Однак, боржником рішення суду не виконано та не надано до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві декларацію про доходи та майно.

У порядку примусового виконання рішення суду встановлено, що за боржником зареєстровано Ѕ частина нежитлового приміщення цокольного поверху НОМЕР_2 в житловому будинку літ. «А-17» за адресою: АДРЕСА_2. Іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, станом на день звернення з апеляційною скаргою, не виявлено.

На адресу Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області державним виконавцем було направлено постанову про доручення проведення опису та арешту майна боржника. Однак, провести опис майна виявилось неможливим у зв'язку з неможливістю потрапити до Ѕ частини нежитлового приміщення цокольного поверху НОМЕР_2 в житловому будинку літ. «А - 17» за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, в копіях матеріалів виконавчого провадження, що долучені подання, міститься відмітка Територіального сервісного центру МВС України в м. Києві про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

До суду апеляційної інстанції учасники справи та/або їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що копії матеріалів виконавчого провадження, якими державний виконавець обґрунтовував подання, не містять доказів про те, що боржника повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна, а тому неможливо дійти висновку, що відсутність доступу до квартири зумовлена саме свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця, або це пов'язано з відсутністю власника у квартирі з об'єктивних причин. Крім того, в матеріалах, долучених до подання, немає відомостей про відсутність транспортних засобів, зареєстрованих за боржником на праві власності, оскільки відсутні будь-які запити державного виконавця до Регіонального сервісного центру МВС України в місті Києві.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Своє подання державний виконавець обґрунтовував тим, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №54179897 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 02 червня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва №761/32243/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 1 236 208 грн. 08 коп. (а.с.4).

Так, постановою державного виконавця від 22 червня 2017 року відкрито виконавче провадженняз примусового виконання рішення суду (а.с.8).

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Крім того, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику до виконання, за адресою, вказаною у виконавчому листі: АДРЕСА_1. Разом з тим, боржник у визначений державним виконавцем строк не виконав добровільно судове рішення.

Постановою державного виконавця від 22 червня 2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення - 1 236 208 грн. 08 коп. (а.с.10).

В порядку примусового виконання рішення суду встановлено, що за боржником зареєстровано Ѕ частина нежитлового приміщення цокольного поверху №22 в житловому будинку літ. «А-17» за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17-18).

Іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, станом на день звернення до суду з поданням - не виявлено.

Як встановлено в ході розгляду справи, державним виконавцем на адресу Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області направлено постанову про доручення проведення опису та арешту майна боржника.

01 вересня 2017 року до Шевченківського ВДВС ГТУЮ у м. Києві надійшли акти державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, відповідно до яких провести опис та арешт майна боржника не виявилось можливим (а.с.23, 24).

У зв'язку з невиконанням боржникомв добровільному порядку судового рішення, державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням про примусове проникнення до житла (іншого володіння) боржника.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Стаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В даному випадку, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, зокрема, судом не взято до уваги, що у боржника була можливість виконати добровільно рішення суду, разом з тим, останнім не вчинено жодних дій для виконання рішення суду.

Висновки суду про те, що копії матеріалів виконавчого провадження, якими державний виконавець обґрунтовував подання, не містять доказів про те, що боржника повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна, не відповідають обставинам справи.

Крім того, не відповідають обставинам справи висновки суду про відсутність в матеріалах, долучених до подання, відомостей про відсутність транспортних засобів, зареєстрованих за боржником на праві власності, оскільки державний виконавець здійснював запит в електронному вигляді через Єдиний державний реєстр МВС України, на який отримав відповідь про відсутність інформації про транспортні засоби, зареєстровані за боржником (а.с.14).

Виходячи зі змісту ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2018 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року - скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1; стягувач - ОСОБА_5 - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до житла (іншого володіння) боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, а саме: Ѕ частини нежитлового приміщення цокольного поверху №22 в житловому будинку літ. «А-17» за адресою: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова