12.11.2018 637/595/18
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2018 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/595/18 (2/637/239/18) за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборогованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 20 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 700.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує та порушив умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушив умови договору. Станом на 30 квітня 2018 року заборгованість становить 67 855.10 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом - 169.90 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 58229.28 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 5748.53 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 3207.39 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 67855.10 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1762.00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, надав відповідь на відзив відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі.

В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності та відзив (заперечення) проти позову.

У наданом відзиві зазначив, що ним 20 жовтня 2011 року ним було отримано кредит у розмірі 700.00 грн. В період з 14 березня 2012 року по 26 листопада 2012 року ним було сплачено банку 706.63 грн. тобто повну суму кредиту.

З 28 лютого 2013 року (згідно розрахунку, наданого банком) поточна заборгованість за рахунком становить 0.00 грн., проте виникла прострочена заборгованість в розмірі 169.90 грн. яка не змінюється за розрахунком до подання позовної заяви до суду. За розрахунком банку 08 серпня 2013 року на рахунок надходять 100.00 грн., а 08 вересня 2015 року - 31.47 грн. зазначив, , що вказані кошти не вносив, так як був впевнений , що кредит погасив у повному обсязі. На його неодноразові звернення щодо видачі довідки про сплату кредиту працівники банку прохали прийти іншим разом. Таким чином, згідно розрахунком банку, прострочена заборгованість виникла 28 лютого 2013 року , тобто банк дізнався про заборгованість і міг звернутися, як до відповідача , так і до суду але це було зроблено лише 22 травня 2018 року. Кредитна картка, а також інших карток які б пов'язазували відносини з ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутні.Враховуючи викладене просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді від 06 серпня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява), відзив проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

10 вересня 2018 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін.

Сторони в судове засідання не з'явились подавши відповідні відзиви .

Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи (письмові доводи сторін) дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору б/н від 20 жовтня 2011 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 700.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

В своїх запереченнях відповідач не заперечував проти факту отримання кредиту в зазначеної сумі, але зазначив, що в період з 14 березня 2012 року по 26 листопада 2012 року ним кредит був повністю погашеним відповідно кредитного договору б/н від 20 жовтня 2011 року. З цього часу будь - яких відносин з позивачем він не мав, і не має до теперішнього часу.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, враховуючи повне погашення ним кредиту, а також час укладання договору.

Матеріали справи містять Умови та правила надання банківських послуги які містять в собі , посилається на п. 1.1.7.31 про те, що умовами договору передбачено збільшення строку позовної давності тривалістю 50 років.

Суд не може погодитися з данім твердженням і вважає, що у позовних вимогах слід відмовити, застосувавши положення ст. 256 Цивільного кодексу України , при цьому висновку суду ґрунтується на наступному.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за правилами передбаченими ст.257 Цивільного кодексу України) встановлюється тривалістю у три роки .

Частина 2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 Цивільного Кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53 цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Суд не може прийняти до уваги розрахунок позивача відповідно до якого відповідач нібито сплатив в серпні 2013 року 100.00 грн., та в вересні 2015 року 31.47 грн., при цьому до цього часу виплат ніяких не відбувалось, так як позивачем не надано суду допустимих та належних доказів погодження між сторонами автоматичної пролонгації договору, в тому числі зміни строків позовної давності про які ознайомлений кредитор.

Твердження позивача про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору згідно п.9.12 Правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання», при цьому будь - яких доказів пролонгації кредитного договору , про які належним чином повідомлений кредитор до суду не надав.

Кредитний договір укладається у письмовій формі згідно частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір згідно до стаття 638 Цивільного кодексу України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником. Натомість зазначені умови не містять підпису відповідача і що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач.

Зазначена правова позиція була сформульована в постанові Верховного Суду України 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16.

Відтак суд дійшов до висновку, що про порушення свого права банк дізнався в листопаді 2012 року, а до суду звернувся за захистом порушеного права 22 травня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності Поважної причини пропуску строку звернення та заяви про поновлення строку захисту свого порушеного права, до суду не подавав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За правилами частини 2 пункту 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, виходячи з засад справедливості та законності, суд дійшов висновку, що в позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,89, 133, 141, 223, 247, 263-265, 274 ЦПК України, ст. 3, 11, 15, 16, 267,638, 1055 Цивільного кодексу України, статті 61 Конституції Українисуд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ