Провадження № 22-ц/773/159/18 Категорія: 69 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю пр-ка заявника - ОСОБА_1,

пр-ка заінтересованої особи - Марцих Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Луцький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою заінтересованої особи - Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною заявою, яку мотивує тим, що на початку 1990 року він переїхав на постійне місце проживання в Україну у АДРЕСА_2. За місцем проживання 28.01.1991 року він уклав шлюб з ОСОБА_4, після чого проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 13.02.1991 року по 23.03.1998 року та працював трактористом у місцевому колгоспі «Правда», що стверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області та випискою з будинкової книги. Також 04.12.1991 року отримав посвідчення водія, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 5144 Регіонального сервісного центру в Одеській області від 17.01.2017 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини він переїхав на постійне місце проживання у м.Луцьк Волинської області, де зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

На початку 2017 року він виявив відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, який мав на підтвердження свої особи. У зв'язку з цим після звернення до Луцького МВ Управління ДМС України у Волинській області із заявою про підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України йому було відмовлено у заяві та рекомендовано звернутися в суд для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Ураховуючи наведене, просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року заяву задоволено.

Встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі заінтересована особа - Луцький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні заяви.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник заявника апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, будучи повідомлений за зазначеною у заяві адресою свого постійного проживання, однак судова повістка повернулася без вручення, із поштовою відміткою про непроживання адресата за цією адресою.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового судового рішення з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що наданими заявником письмовими доказами підтверджується факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, допустивши порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України (у редакції на дату подання заяви та ухвалення оскарженого рішення) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічне положення містить і ч.2 ст.315 ЦПК України у чинній редакції.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, згідно яких громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку… заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз.12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив із того, що заявник підтвердив належними доказами факт його постійного проживання на території України за адресами: АДРЕСА_1 станом на 24.08.1991 року та АДРЕСА_3 на даний час.

Проте, у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України у цей період часу.

Так, надана заявником довідка Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 5 від 16.01.2017 року та виписка з будинкової книги по Криничненській сільській раді підтверджують факт прибуття заявника до с.Криничне Болградського району та його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 в період з 13.02.1991 року по 23.03.1998 року (а.с.4, 5).

Із наданої будинкової книги вбачається, що у будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 був зареєстрований лише з 15.03.1997 року по 11.03.1998 року (а.с.48-49, 101-103). Оригінал цієї будинкової книги досліджений судом апеляційної інстанції

Особа може бути зареєстрована лише у одному місці свого проживання.

Ураховуючи наведене, довідка та виписка з будинкової книги по Криничненській сільській раді про реєстрацію ОСОБА_3 у с.Криничне по 23.03.1998 року протирічить записам його реєстрації з 15.03.1997 року по 11.03.1998 року, тобто у цей же період у м.Луцьку.

Посилання представника заявника на видану заявнику довідку про його реєстрацію у АДРЕСА_3 (а.с.8, 22) - відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначені довідки не відповідають записам про реєстрацію заявника, наявним в оригіналі будинкової книги, яка є тим єдиним документом, що підтверджує реєстрацію особи за певним місцем проживання.

Також місце роботи особи підтверджується не довідкою підприємства, установи, організації (а.с.46), а трудовою книжкою чи наказами про прийняття і звільнення з роботи, яких ні заявник, ні його представник суду не надали.

Покликання заявника на видачу йому посвідчення водія - відхиляються апеляційним судом, оскільки воно видане 04.12.1991 року, тобто після 24.08.1991 року та після 13.11.1991 року (а.с.6).

Таким чином, надані заявником письмові докази самі по собі не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Крім того, задовольняючи заяву, судом першої інстанції не було враховано також того, що заявником не надано ніяких доказів чи звертався він із заявою про припинення громадянства Азербайджану до компетентних органів, оскільки намір набути громадянство України у нього виник лише у вересні 2017 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.257 ЦПК України (у редакції на дату подання заяви та ухвалення оскарженого рішення) заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналогічне положення містить і ч.1 ст.316 ЦПК України у чинній редакції.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_3 зазначив місцем свого проживання будинок АДРЕСА_3 (а.с.1).

Із дослідженої у судовому засіданні будинкової книги вбачається, що за цією адресою ОСОБА_3 знятий з реєстрації ще 11.03.1998 року (а.с.49-зворот).

Надіслана апеляційним судом кореспонденція на ім'я ОСОБА_3 також повернута без вручення з відміткою про його непроживання за цією адресою (а.с.84, 94).

Сукупний аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав та доказів для задоволення заяви ОСОБА_3.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню заявником.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заінтересованої особи - Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року в даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа - Луцький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Державної міграційної служби України у Волинській області 352 грн. (триста п'ятдесят дві грн.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: