Справа № 462/5095/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися,

встановив:

Позивач 31.10.2017 року звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 1 вересня 2017 року до закінчення ним навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є сином відповідача ОСОБА_1, шлюб між батьками розірвано 05.07.2013 року. За рішенням Залізничного районного суду м.Львова відповідач сплачував аліменти на утримання позивача на користь його матері, так як він перебував на її утриманні. В даний час після досягнення повноліття позивач проживає з матір»ю ОСОБА_3, не одружений, не працює, так як навчається на II курсі Національного університету «Львівська Політехніка» на денному відділенні платної форми навчання, а відтак потребує матеріальної підтримки. Відсутність матеріального утримання ставить його в скрутне матеріальне становище. Відповідач працює машиністом тепловоза в ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», має стабільний заробіток, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчатися. Мама ОСОБА_3 на утриманні якої він перебуває, не в стані належним чином забезпечити матеріально його навчання та проживання, оскільки має ряд хронічних захворювань, у зв»язку з чим проходить лікування. Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв»язку з чим він був змушений звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, що суд вважає за можливе.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що завжди надає матеріальну допомогу синові ОСОБА_4. На даний час син є повнолітнім і підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина відсутні. Крім цього, він хворіє, а також допомагає матері-пенсіонерці, з якою проживає в одній квартирі і яка також хворіє, та потребує сторонньої допомоги. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 народився 02.03.1998 року, батьками якого є відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.8), зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає з мамою ОСОБА_3 (а.с. 7), та, після досягнення повноліття, продовжує навчатися на другому курсі денної форми навчання в Національному Університеті «Львівська Політехніка» закінчує навчання в 30.06.2020 року (а.с.5,6), у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.08.2016 року стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого на ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживаючого на ІНФОРМАЦІЯ_4, який працює машиністом тепловоза ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2016 року до завершення сином навчання 30.06.2017 року (а.с.10-12).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює машиністом тепловоза в ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», хворіє і проходить лікування, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи медичні документи.

Позивач проживає з матір»ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. Як вбачається з долучених до справи матеріалів, мати позивача працює бухгалтером в Регіональній філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та має ряд хронічних захворювань, у звязку з чим проходить лікування (а.с.13-31).

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності .

Відповідач не надав суду інформацію про середньомісячний дохід, також не представив

належних і допустимих доказів того, що на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка і він надає їй матеріальну допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків, те, що батьки позивача працюють, їх матеріальний стан і стан їхнього здоровя, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.10.2017 року протягом його навчання по червень 2020 року, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме реальним потребам повнолітнього, у звязку з його навчанням, а також матеріальному становищу сторін у справі і іншим встановленим обставинам справи.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з 01 вересня 2017р., то така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5-М.Р. звернувся до суду із позовом 31.10.2017 року (а.с.2).

У позовній заяві та у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_5-М.Р. до звернення до суду вживав заходів щодо одержання аліментівз відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх оплати.

За таких обставин суд не знаходить відповідних правових підстав, визначених ч.2 ст.191 СК України, для стягнення з відповідача аліментів за минулий час з 01.09.2017 року до 31.10.2017 року.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в користь держави 640грн. судового збору.

На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_7 та проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_8, який працює машиністом тепловоза ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.10.2017 року протягом його навчання по червень 2020 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 640 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: