Провадження №: 4-с/752/70/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 року Голосіївськийрайонний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Ладиченко С.В.

за участю секретаря - Мороз О.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського районного державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць А.М. та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць А.М. по відмові у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 та зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі начальника Заєць А.М. зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 36787641, відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 01.03.2013 року у виконавчому провадженні № 36787641.

Представник скаржника подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав що доводи скарги підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволенні.

Суб'єкт оскарження в судове засідання не з'явився хоча про час, день та місце розгляду скарги бу повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень на скаргу до суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю державного виконавця або іншоїпосадової особи органу державної виконавчої службичи приватного виконавця, рішення, дія ч ибездіяльність якихоскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншоїп осадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи та подані суду докази, вважає що скарга підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 ввересні 2017 року, звернувшись до приватного нотаріуса, зі змісту Інформаційної довідки дізналася про існування арешту всього належного їй майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на йоговідчуження, виданої 01.03.2013 року в рамках ВП № 36787641 Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, державний виконавець Заєць Дмитро Миколайович.

Вказане виконавче провадження було відкрито з виконання виконавчого листа № 2/2601/3459/12 від 07.11.2012 року, виданогоГолосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» коштів в сумі 46546, 86 грн.

Як встановлено судом, та пдтверджується наявними в матеріалах справи документами, 24.02.2016 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1, колегією суддів Апеляційного суду міста Києва частково скасовано рішення, на підставі якого видано виконавчий лист № 2/2601/3459/12 від 07.11.2012 року, а саме Рішення Голосіївського районного суду від 26 вересня 2012 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 скасовано і в цій частині постановлене нове, яким в задоволенні позову відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

Факт скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року по справі № 2601/11830/12 підтверджує і стягувач за виконавчим провадженням ВП № 36787641 -ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», що підтверджується виданою останнім довідкою від 15.11.2017 року, в якій зазначено, що виходячи зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі № 2601/11830/12, яке набрало законної сили, обов'язки поручителя - ОСОБА_1 за Кредитним договором слід визнати припиненими з 20.01.2010 року.

Таким чином рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист скасовано 24.02.2016 року.

27.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до начальника районного відділу ДВС м. Києва ГРУЮ у м. Києві Зайця А.М. з заявою про зняття обтяження (арешту) з майна.

На що, 20.10.2017 року Начальником Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті КиєвіЗаєц А.М. була надана відповідь, якою відмовлено в задоволенні заяви та знятті арешту з належного ОСОБА_1 майна в зв'язку з тим, що в ході проведення виконавчихдій, 27.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу згідно п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та повідомлено, що у зв'язку з тим що на момент повернення виконавчого документу стягувачу рішення суду на підставі якоговиданий виконавчий лист № 2/2601/3459/12 від 07.11.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» коштів в сумі 46 546, 86 грн. було чинним (не зміненим), підстав для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Однак з такими твердженнями суб'єкту оскарження не можна погодитись виходячи з наступного.

Так, у відповідності до змісту відповіді ДВС від 20.10.02017 року про відмову у знятті арешту з належного Скаржнику нерухомого майна, зрозуміло, що Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернув виконавчий документ (Лист № 2/2601/3459/12 від 07.11.2012 року ) згідно п. 2 ст. 47 Закона України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, що була чинна на час повернення виконавчого документу стягувачеві).

У відповідності до п. 2 ст. 47 Закона України «Про виконавче провадження», Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, за ст. 47 Закона України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно зі ст. 22 Закона України «Про виконавче провадження»(у відповідній редакції на час правовідносин), виконавчі документи по судовим рішенням можуть бути пред'явлені до виконання протягом року.

Тобто, якщо виконавчий документ не було пред'явлено до виконання протягом року з дати повернення стягувачеві, за загальним правилом провадження по такому документу вже не може бути відновлено. Таким чином, в разі пропущення строку на пред'явлення повторно документу до виконання з боку Стягувача настають наслідки закінчення виконавчого провадження.

Так, у відповідності до змісту ст. 49 Закона України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, закон не робить винятків з цього питання для виконавчих документів, за якими стягнення відбувається у даний момент, та виконавчих документів, що були повернуті стягувачеві. Відповідно, провадження і за такими виконавчими документами згідно зі ст. 49 Закону мають бути закінченими.

Таким чином, роблячи системний аналіз приписів закону, завершене виконавче провадження після того, як виконавчий документ втрачає силу, та змінює свій статус на новий - статус закінченого виконавчого провадження.

У відповідності до змісту ст. 50 вищевказаного Закону, у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Разом з тим, згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закона України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції, що діяла на момент звернення Скарника до органу ДВС з заявою про зняття арешту), виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закона України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Змістом ч. 1 ст. 40 Закона України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до п. 35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25 грудня 2015 р., «державна реєстрація обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, проводиться державним виконавцем».

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі.

Згідно з цим законом звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, державний виконавець, у даному випадку, мав винести Постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще в 2015 році, після спливу строку на повторне пред'явлення виконавчого документу у ВП 36787641.

Однак таких дій всупереч нормам Закону не було виконано ні в 2015 році, ні в 2017 році під час звернення Скаржника до органу ДВС з заявою про зняття обтяження (арешту) за закінченим виконавчим провадженням.

Така бездіяльність з боку органу ДВС є неправомірною, узвязку з чим, суд вважає що скарга заявника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управлінняюстиції у місті Києв іЗайця А.М. по відмові у знятті арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1.

Зобовязати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в особі начальника Зайця А.М., зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1(зареєстрована: 69035, АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 36787641, відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 01.03.2013 року у виконавчому провадженні № 36787641.

Ухвала суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії відповідно до вимог, встановлених ст.ст.353-356 ЦПК України.

Ухвала складена 30.01.2018 року.

Суддя С.В. Ладиченко