Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2018 р. Справа № 608/710/17

Номер провадження2/608/3/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивачки ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення сервітуту,--

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про встановлення сервітуту.

В позовній заяві позивачка вказала, що 8 квітня 2011 року згідно договору купівлі-продажу придбала в ОСОБА_7 нежитлове приміщення - підвал 2-2 площею 15,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2; право власності на це майно вона набула з моменту його державної реєстрації, тобто 11 квітня 2011 року.

22 липня 2014 року згідно договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 у згаданому будинку під виглядом більярдної також нежитлове підвальне приміщення 2-1 площею 79.5 кв. м та сходову клітку 2-3 площею 7,0 кв. м, всього 86,5 кв. м. З моменту придбання останнім вказаного приміщення вона не мала можливості користуватися та розпоряджатися своїм власним майном, так як відповідач закрив вхідні двері в приміщення підвалу, а також зруйнував сходову клітку до підвального приміщення по АДРЕСА_2, яка є єдиним входом до її власного приміщення.

Протягом тривалого часу вона неодноразово намагалась домовитись з ОСОБА_6 врегулювати спір в позасудовому порядку шляхом укладення договору про встановлення сервітуту щодо спільного користування сходовою кліткою та надання доступу до її майна, однак від добровільного вирішення спору він категорично відмовляється, внаслідок чого вона не може користуватися своїм підвальним приміщенням, не має доступу до свого майна, яке знаходиться в ньому, що є порушенням її права власності. А тому позивачка просить встановити сервітут на її користь щодо користування сходовою кліткою 2-3 ОСОБА_6 площею 7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 для визначення права проходу в будь-який день і час доби; зобов'язати відповідача відновити зазначену сходову клітку.

Під час судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги шляхом подання відповідної заяви від 13 грудня 2017 року, в якій просила встановити безоплатний сервітут щодо користування сходовою кліткою.

В серпні 2017 року від відповідача ОСОБА_6 надійшло заперечення на позов, в якому він вважає позов ОСОБА_1 безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 до їх відчуження Чортківською міською радою становили єдиний об'єкт. Після їх відчуження приміщення поділено. 3 липня 2002 року Фонд комунального майна міста Чорткова на аукціоні продав ОСОБА_9 разом з іншим майном спірну сходову клітку 2-3 площею 7.0 кв. м по АДРЕСА_2. Із плану поверхів будівлі по АДРЕСА_2 випливає, що до нежилого приміщення - підвалу 2-2, тепер власник позивачка ОСОБА_1, було три входи: один - з нежилого приміщення - підвалу 2-3, яке тепер належить ОСОБА_6, другий - з приміщення - підвалу 2-1, третій -- з вулиці Ринок. Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення на ОСОБА_9 не було покладено обов'язок надавати право користування (сервітут) сходовою кліткою 2-3 площею 7.0 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_2, для проходу до нежитлового приміщення - підвалу 2-2 площею 15.5 кв. м, що знаходиться за цією ж адресою. 21 жовтня 2002 року управлінням містобудування та архітектури Тернопільської облдержадміністрації погоджено ОСОБА_9 проект переобладнання підвального приміщення під ветаптеку, планом 1-го поверху якого не передбачено в підвалі літ. «А» входу через приміщення 2-3 в приміщення 2-2.

24 грудня 2004 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі сходової клітки 2-3 площею 7.0 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_2, який посвідчений ОСОБА_11 - приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 87459 від 24 грудня 2004 року.

22 липня 2014 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_12 - приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 687 від 22 липня 2014 року, набув право власності на 19/100 часток нежилого приміщення - ресторану, магазину-фотостудії, більярдної-сауни, зокрема, на більярдну площею 86.5 кв. м по АДРЕСА_2. З технічного паспорта на нежитлове приміщення - більярдну слідує, що з приміщення 1-1 площею 86.5 кв. м входу в приміщення, яке тепер належить ОСОБА_1, не передбачено.

8 квітня 2011 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_12 - приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 5834 від 8 квітня 2011 року купила у ОСОБА_7 нежиле приміщення - підвал 2-2 площею 15.5 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_2. Згідно вказаного договору, експлікації внутрішніх площ до плану будівлі літера «А», витягу про державну реєстрацію прав від 11 квітня 2011 року ОСОБА_1 купила цілісний об'єкт нерухомого майна, який відділений від нерухомого майна інших власників по АДРЕСА_2 Тернопільської області, що не передбачає спільних приміщень з іншими власниками.

Твердження позивачки про те, що ОСОБА_6 протягом 3-х років перешкоджає їй у користуванні частиною належного їй підвального приміщення, закривши двері, які є загального користування, будь-якого іншого входу в дане приміщення немає, є повністю безпідставними. Вона сама в підвалі літ. «А» демонтувала вхід у власне приміщення 2-2 площею 15.5 кв. м з вулиці Шевченка, а тепер незаконно вимагає встановити для себе сервітут на право проходу в своє приміщення через приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_6 Оскільки позивачка може відновити вхід до свого приміщення з вулиці Шевченка, правових підстав для задоволення її позову про встановлення сервітуту немає.

29 вересня 2017 року ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області за клопотанням позивачки ОСОБА_1 позов останньої в частині відновлення сходової клітки 2-3 площею 7 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_2, було залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги про встановлення безоплатного сервітуту в будь-який день і час доби підтримують в повному обсязі, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визнають позову, вважають його безпідставним, просять відмовити у його задоволенні з мотивів, які викладені у запереченні.

Вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачкою не доведені, а відтак вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 8 квітня 2011 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_1 нежитлове приміщення - підвал 2-2 площею 15,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2

Із Витягу про державну реєстрацію прав № 29618947 Чортківського ОК МБТІ вбачається, що право власності на нежиле приміщення згідно договору купівлі-продажу від 8 квітня 2011 року зареєстровано за ОСОБА_1 11 квітня 2011 року.

Тобто, відповідно до положень ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на це майно позивачка набула з моменту його державної реєстрації - 11 квітня 2011 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 22 липня 2014 року ОСОБА_8 продав ОСОБА_6 19/100 часток нежилого приміщення ресторану, магазину-фотостудії, більярдної-сауни, а саме: більярдну площею 86,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 Тернопільської області.

20 травня 2015 року позивачка за фактом незаконного продажу сходової клітки відповідачу направила повідомлення про вчинення злочину прокурору Чортківського району. 25 травня 2015 року на підставі вказаного повідомлення про вчинення злочину, внесені відомості до Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000034, за фактом вчинення службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

30 грудня 2016 року прокурором Чортківської місцевої прокуратури було погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексуУкраїни. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_13, працюючи в 2002 році на посаді начальника Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної документації, будучи службовою особою, завідомо знаючи, що сходова клітка площею 7,0 кв. м, є єдиним входом у підвальне приміщення будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 Тернопільської області та згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 2002 року не може передаватися у власність одній особі, оскільки є об'єктом спільного користування, умисно, в інтересах третіх осіб, видав завідомо неправдивий офіційний документ, зокрема довідку-характеристику № 1070 від 1 липня 2002 року, згідно якої сходова клітка площею 7,0 кв. м та яка є складовою частини підвального приміщення будинку площею 1193,3 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 Тернопільської області, може бути відчужена.

30 грудня 2016 року кримінальне провадження № 0000034 від 25 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку із смертю підозрюваного.

З копії листа вбачається, що 15 лютого 2017 року позивачка зверталась до відповідача з приводу укладення договору про встановлення сервітуту щодо спільного користування сходовою кліткою для проходу до її підвального приміщення.

З листа № 14 від 9 лютого 2017 року Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації вбачається, що в інвентарній справі на будинковолодіння по АДРЕСА_2 відсутня будь-яка інформація щодо реконструкції сходової клітки 2-3 площею 7,0 кв. м в підвальному приміщенні.

З технічного паспорту на нежитлове приміщення -- більярдну по АДРЕСА_2 вбачається, що відповідач є власником вказаного приміщення площею 86,5 кв.м, яке позначено на плані 1-1.

З відповіді Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 64 від 31 серпня 2017 року вбачається, що на плані від 22 грудня 1986 року поверхів будови під літерою «А» по АДРЕСА_2, вказано вхід до приміщення «2-2» з підвального приміщення «2-1», вхід у яке проходив з приміщення сходової клітки «2-3» та з двору будинку; на плані від 5 грудня 2007 року вхід до підвалу будинку вказано з вул. Ринок через сходову клітку «2-3». В листі також зазначено, що вхід до підвального приміщення «2-2», що належить позивачці ОСОБА_1 вказано в інвентаризаційній справі, що повинна зберігатися у власника приміщення.

Згідно повідомлення приватного науково-проектно-виробничого підприємства "Євростиль" № 18 від 15 листопада 2017 року аналіз наданих Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації копій планів будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 показав, що будинковолодіння в минулому функціонувало, як одна комплексна одиниця, оснащена спільними евакуаційними виходами і входами з всіх поверхів будівлі. На даний час в певних частках знаходиться в приватній власності в різних власників. Протягом довгого періоду часу змінювались власники приміщень, їх функціональне призначення та планування. Роз'яснення, щодо умовних позначень на копії плану підвалу показані в додатку 1. Згідно наданих Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації копій документів можна судити: вихід з підвальних приміщень 2-1 на ззовні здійснюється через сходову 2-3. Приміщення 2-2 в результаті багаторазових перепланувань залишилось без входів та вікон, так як були замуровані два внутрішніх входи, які вели до приміщень інших власників та зовнішній вхід, який вів безпосередньо на зовні, замуровані також і вікна. Для нормального функціонування приміщення 2-2, як самостійної одиниці необхідно відновити вихід на зовні в місці колись наявного виходу та вікно в місці замурованого колись прорізу.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 2 зазначеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. А саме, пунктом 3 ч. 2 ст.16 вказаного Кодексу передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Умови та зміст права користування чужим майном визначено главою 32 Цивільного кодексу України "Право користування чужим майном".

Так, згідно ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Отже, однією з умов встановлення сервітуту є неможливість задоволення потреби користування майном іншим способом, ніж шляхом встановлення сервітуту.

В позовній заяві та під час судового розгляду справи позивачка посилалася на відсутність інших варіантів задоволення її потреби в користуванні належним підвальним приміщенням, і така її потреба може бути задоволена лише шляхом встановлення сервітуту щодо сходової клітки 2-3 площею 7 кв. м, що належить відповідачу ОСОБА_6.

Представники відповідача в судовому засіданні звернули увагу на те, що до нежилого приміщення - підвалу 2-2, власником якого на даний час є позивачка ОСОБА_1, було три входи: один - з нежилого приміщення - підвалу 2-3, яке тепер належить ОСОБА_6, другий - з приміщення - підвалу 2-1, третій - з вулиці Ринок.

В підтвердження цього відповідачем надано вищенаведений висновок приватного науково-проектно-виробничого підприємства "Євростиль" № 18 від 15 листопада 2017 року.

Довідка управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації № 01-48/03-04-40 від 11 січня 2018 року щодо не погодження реконструкції будинку по АДРЕСА_2 з метою облаштування окремого незалежного входу з вулиці до нежитлового підвального приміщення, що належить ОСОБА_1, вказаний висновок не спростовує.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч такої вимоги закону позивачкою в судовому засіданні відповідними доказами недоведено, що її потреба в користуванні підвальним приміщенням не можуть бути задоволені іншим способом, ніж встановленням сервітуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови.

Таким чином, за змістом цієї правової норми спір про встановлення сервітут вирішується судом за умови попереднього звернення зацікавленою особою з таким питанням до власника майна у випадку, коли домовленості про встановлення сервітуту та про його умови не було досягнуто. Отже, якщо особа, яка вимагає встановлення сервітуту, не зверталась до власника нерухомого майна з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, в неї відсутня підстава для звернення до суду (узагальнення Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили отримання відповідачем листа позивачки від 15 лютого 2017 року про укладення договору про встановлення сервітуту.

Згідно довідки № 062-210 від 15 серпня 2017 року центру поштового зв'язку № 6 рекомендований лист № 280, відправлений позивачкою з відділення поштового зв'язку Чортків-1 16 лютого 2017 року на ім'я ОСОБА_6, вручений одержувачу 20 лютого 2017 року.

Проте, згідно повідомлення, наданого представниками відповідача, дані про відправлення за номером 280 в системі Укрпошти не зареєстровані.

Згідно довідки центру поштового зв'язку № 6 від 11 січня 2018 року № 062-002 інформація в автоматизованій системі пошуку реєстрованих поштових відправлень щодо вручення рекомендованого листа № 280, відправленого позивачкою з відділення поштового зв'язку Чортків-1 16 лютого 2017 року на ім'я ОСОБА_6, відсутня в зв'язку з технічними причинами. Довідка по заяві ОСОБА_1 від 15 серпня 2017 року № 062-210 щодо вручення рекомендованого листа видана на підставі ф. 8 "Книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень" від 20 лютого 2017 року відділення поштового зв'язку Чортків-1. До такого повідомлення долучено завірену сторінку Книги ф. 8 від 20 лютого 2017 року, на якій є запис відповідного поштового відправлення на ім'я ОСОБА_6. Проте в графі "розписка в одержанні (прізвище одержувача) вказано тільки прізвище, підпис про одержання відсутній.

Таким чином, належні та допустимі докази, що підтверджували би отримання відповідачем листа позивачки від 15 лютого 2017 року та мали відповідний підпис на підтвердження про його одержання, позивачкою суду надано не було.

За таких обставин, суд не має підстав для висновку, що звернення позивачки до відповідача про встановлення сервітуту було отримано відповідачем, в зв'язку з чим в неї виникло право на звернення з даним позовом до суду.

Статтею 403 Цивільного кодексу України визначено зміст сервітуту. При цьому зміст сервітутного правовідношення складають ті правомочності які визначені сторонами у договорі, спадкодавцем у заповіті чи зазначені у законі або у судовому рішенні. Звідси, випливає те, що у разі встановлення сервітуту законом, заповітом чи судовим рішенням має бути чітко передбачено характер, обсяг, способи, зміст та наслідки користування чужим майном. При чому таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі. В протилежному випадку не уникнути порушення балансу інтересів власника і не власника однієї і тієї ж речі.

Таким чином, за своїм змістом сервітут встановлює обмежене право користування чужим майном, тобто у певних, визначених межах. При цьому виходячи із сутності сервітуту обсяг користування чужим майном повинен бути чітко окреслений, оскільки обмеження права власності особи на майно, щодо якого встановлено сервітут, не позбавляє власника продовжувати використовувати його за цільовим призначенням, тобто можливості здійснення правомочностей володіння, користування, розпорядження майном у межах, не обтяжених сервітутом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки в позовній заяві позивачкою чітко не зазначено характер, обсяг, способи, зміст та наслідки користування майном відповідача, то суд відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України не вправі визначати такі обставини сервітутного правовідношення в судовому рішенні, інакше суд вийде за межі позовних вимог.

При цьому слід зазначити, що в позовній заяві позивачка просить встановити сервітуту щодо сходової клітки 2-3 відповідача ОСОБА_6 площею 7 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_2.

Проте з дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта нежитлового приміщення -- більярдної по АДРЕСА_2 вбачається, що відповідач є власником вказаного приміщення площею 86,5 кв.м, яке позначено на плані 1-1. Сходова клітка 2-3 площею 7 кв.м. технічним паспортом не передбачена.

Позивачка звернулась до суду з заявою про виключення з числа доказів в справі роз'яснення приватного науково-проектно-виробничого підприємства "Євростиль" № 18 від 15 листопада 2017 року.

Аналогічно відповідач звернувся з заявою про виключення з числа доказів в справі довідки Укрпошти № 062-210 від 15 серпня 2017 року.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України в разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Вказана норма визначає стадію цивільного процесу, на якій вирішується питання про виключення документу з числа доказів -- до закінчення підготовчого засідання.

В зв'язку з такими обставинами суд не має правових підстав на стадії судового розгляду виключити перераховані вище сторонами документи з числа доказів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З змісту роз'яснень, що містяться в п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, вбачається, що в силу вимог цивільного процесуального законодавства саме позивач має довести, що повноцінне використання його власності неможливе без обтяження сервітутом чужої власності; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до ч. 3 ст. 402 Цивільного кодексу України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

Згідно ч. 1 ст. 76 вищезазначеного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 цього ж Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено в ході судового розгляду тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що не дає суду підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в справі суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 401, 402, 403 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

В И Р І Ш И В:

Відмовити за недоведеністю в позові ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_6 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про встановлення сервітуту.

Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення -- 15 березня 2018 року.

Суддя: В. І. Парфенюк