Номер провадження: 22-ц/785/2846/18
Номер справи місцевого суду: 522/4154/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство "Юстиція", треті особи- Федоткіна ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю "Оціночна компанія "Вега", ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, який в процесі розгляду справи був уточнений, до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», за участю третіх осіб ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Вега», ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними, посилаючись на те, що 18.07.2012 року до відділу ДВС було предявлено виконавчий лист №2/1522/10215/11 від 16.07.2012 року про стягнення боргу з ОСОБА_4 в розмірі 1 657 495,65 гривень на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і як в подальшому, після отримання 28.01.2014 року на рахунок його, позивача, коштів у розмірі 63 312,00 гривень, стало відомо, що державний виконавець виніс 19.04.2013 року постанову про призначення експерта, спеціаліста та субєктів оціночної діяльності, яким було виготовлено звіт про експертну грошову оцінку вартості іпотечного майна, яке було продано з прилюдних торгів. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження йому, позивачу, стало відомо, що іпотечне майно - земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с.Фонтанка, вул.Лісна, 57, яка належала на праві власності боржнику ОСОБА_4, було реалізовано ПП СП «Юстиції» на прилюдних торгах 05.08.2013 року, про що позивач не був належним чином повідомлений.

Позивач вважає, що прилюдні торги з реалізації іпотечного майна є недійсними, так як були допущені значні порушення чинного законодавства. Позивач зазначає, що так як ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не приймало участі в авансуванні витрат на виконавчі дії, а оскільки іпотечне майно було реалізовано за ціною 83 100,00 гривень, на поточний рахунок позивача надійшло лише 62 312,00 гривень, комісія торгівельної організації про виконання робіт склала 14,99% (12 456,69 гривень), виконавчий збір склав 10% від фактично стягненої суми боргу (6 231,20 гривень), то витрати на виконавче провадження склали 2 100,11 гривень, які позивач не мав можливості сплатити, що є порушенням п.2.ч.4.ст.41, п.19 ч.3. ст.11, ст.42, п.4.ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивач стверджує, що державний виконавець в порушення ст.ст.25,30 Закону України «Про виконавче провадження» порушив шестимісячний строк проведення виконавчих дій з виконання судового рішення, так як виконавче провадження триває вже більше двох років, а на момент прийняття постанови про призначення експерта виконавче провадження тривало майже вісім місяців.

Позивач зазначив, що відділ ДВС порушив положення ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження про виконавчі дії з надсиланням відповідних документів, чого не було зроблено, так як жодної постанови він, позивач, поштою не отримував, а тому не зміг скористатися своїми правами, передбаченими ч.1 ст.12, ст.16, ч.5.ст.41 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивач вважає, що відділ ДВС порушив положення глави 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема державний виконавець порушив черговість звернення стягнення, оскільки до проведення дій щодо реалізації іпотечного майна не перевірив майновий стан боржника у порядку передбаченому цим Законом.

Позивач просить суд скасувати постанову про призначення експерта та субєктів оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 19.04.2013 року; визнати недійсними прилюдні торги від 05.08.2013 року з реалізації арештованого майна, а саме: земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с.Фонтанка, вул.Лісна, 57; скасувати протокол проведення торгів №10/307/13/1 від 05.08.2013 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.12.2014 року у задоволенні позову ТОВ „ОТП Факторинг Україна відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ „ОТП Факторинг Україна ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.12.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ „ОТП Факторинг Україна підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 09 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_6 (надалі також -«Позичальник») було укладено кредитний договір №СNL-501/067/2005, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит в розмірі 18000,00 (вісімнадцять тисяч доларів США 00 центів) доларів США;

- з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором 10 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України»та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-501/067/2005 відповідно до умов якого останній передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності земельну ділянку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Лісна 57;

- 26 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник АКБ «Райффайзенбанк Україна») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №МL-501/157/2007, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит в розмірі 80000,00 дол. США;

- з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором 10 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України»та громадянином України ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-501/067/2005 відповідно до умов якого останній передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності земельну ділянку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57;

- згідно з договором про відступлення права вимоги від 26.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних кредитору за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за кредитними договорами №СNL-501/067/2005 від 09 листопада 2005 року та №МL-501/157/2007 від 26 вересня 2007 року (а. с. 50-55);

- у звязку з неналежним виконанням грошових зобовязань за кредитним договором Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 27 квітня 2012 року ухвалив солідарно стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1657495,65 грн.;

- 18.07.2012 року до Другого ВДВС Одеського міськуправління юстиції стягувачем предявлено виконавчий лист №2/1522/10215/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 16.07.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами №СNL-501/067/2005 від 09 листопада 2005 року та №МL-501/157/2007 від 26 вересня 2007 року у загальному розмірі 1 657 420,65 гривень (а.с. 21-22);

- державним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження постановою 19.04.2013 року було призначено оцінку, а ТОВ «Оціночна компанія "Вега" виготовлено звіт про оцінку земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57;

- згідно з протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації квартири від 05.08.2013 року переможцем торгів визнано єдиного їх учасника ОСОБА_5 яка придбала квартиру за початкову ціну - 83100 грн. 00 коп. (а. с.23, 24);

- 08 серпня 2013 року Одеською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та Другим ВДВС Одеського міськуправління юстиції складено акт про те, що ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» на виконання договору №10/307/13/1 від 19.07.2013 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, укладеного з відділом ДВС, 05.08.2013 року провела прилюдні торги з реалізації нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_4 - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57.Майно вилучено на підставі акту опису й арешту майна від 14.09.2012 року , ціна нерухомого майна визначена оціночною компанією «Вега» 10.06.2013 року та становить 83100 грн. 00 коп. (а. с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ „ОТП Факторинг Україна про визнання прилюдних торгів недійсними, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності, зазначивши, що позивачем не надано жодного правового обґрунтування з посиланням на норми матеріального закону, які б згідно чинного законодавства були підставою визнання прилюдних торгів та протоколу з проведення цих торгів недійсними.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Як вже зазначалося, земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57, яка була реалізована на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду, одночасно перебувала в іпотеці.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на обєкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

З огляду на зазначене вище у справі, яка переглядається, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Саме така правова позиція визначена Верховним Судом України у справі № 6-103цс16 від 27.04.2016 року.

Як вбачається з довідки з Державного рестру речових прав на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_4 на час звернення стягувача за примусовим виконання рішення суду 18.07.2012 року та відкриття виконавчого провадження, на праві приватної власності належали:

-земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Польова 60 (іпотекодержатель АКБ СР «Укрсоцбанк» за кредитним договором 2007/686-Ф03.9/177 від 24.05.2007 року);

- земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Івана Франка 87 (іпотекодержатель АКБ СР «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 2007/694-Ф 14/9 від 11.12.2007 року);

-земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57 (іпотекодержатель ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-501/157/2007 від 26.09.2007 року).

Таким чином з трьох земельних ділянок, належних ОСОБА_4, дві земельні ділянки перебували в діючій іпотеці АКБ СР «Укрсоцбанк» та одна земельна ділянка - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відомості про належність на праві власності боржнику іншого майна відсутні.

У відповідності до ч. ч. 1-6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на час проведення виконавчих дій, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Оскільки позивач не представив жодних доказів належності боржнику іншого майна, на яке можна було звернути стягнення, доводи про порушення державним виконавцем черговості стягнення на майно боржника є по суті припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування.

В розумінні ст. 84 ЦПК України у часник справи у разі неможливості саомтсійно подати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», будучи присутньою в судовому засіданні в суді першої інстанції такого клопотання не заявляла, Більше того, представник позивача подала до суду заяву, в якій вказувала, що надала всі необхідні пояснення і просила ухвалити рішення у справі.

Враховуючи відсутність всіх відповідачів та заяву позивача про ухвалення рішення, судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

При цьому судова колегія наголошує,що не явка в судове засідання всіх відповідачів та інших осіб, які беруть участь у справі, жодним чином не звільняє позивача від необхідності доказування тих обставин, на які позивач посилався, мотивуючи свої вимоги.

Однак, серед наявних у справі доказів, відсутні докази про порушення прав позивача, які повязані з наявністю у боржника іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення для погашення заборгованості перед стягувачем (позивачем).

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Виходячи з встановлених у справі обставин, сама по собі наявність у власності ОСОБА_4 інших 2-х земельних ділянок, які перебували в іпотеці АКБ СР «Укрсоцбанк» за кредитними договорами № № 2007/686-Ф03.9/177 від 24.05.2007 року, 2007/694-Ф 14/9 від 11.12.2007 року та не звернення на ці земельні ділянки стягнення державним виконавцем під час виконання рішення Приморського районного суду від 27.04.2012 року, в даному конкретному випадку не свідчить про порушення прав стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів, без доведеності порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, тобто позивача, не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

ОСОБА_7 факт неналежного повідомлення боржника або стягувача про проведення прилюдних торгів лише може бути «правовою підставою» для визнання торгів недійсними, але виключно в сукупності та доведеності в судовому процесі порушення прав позивача.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-143цс14.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що державний виконавець не повідомив стягувача про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій і тому ці витрати виконавчого провадження відшкодовувалися за рахунок реалізації предмета іпотеки.

Проте ці доводи за відсутності доказів неправильного визначення початкової ціни спірної земельної ділянки, яка стала обєктом продажу з прилюдних торгів та відсутності доказів, які свідчать про порушення процедури проведення торгів, не є підставою для визнання недійсними самих цих прилюдних торгів.

Також позивач вказував, що державним виконавцем порушені строки виконавчого провадження, зокрема, що між відкриттям виконавчого провадження та винесенням державним виконавцем постанови про призначення експерта та субєктів оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні минуло більше 8 місяців та саме виконавче провадження на час уточнення позовних вимог в суді першої інстанції тривало вже більше 2-х років.

Проте позивач не довів чи спричинили ці обставини порушення процедури прилюдних торгів, в чому це виразилося і яким чином це порушило права стягувача в контексті проведених прилюдних торгів, що відбулися 05.08.2013 року.

Позивач також зазначав, що державний виконавець не надіслав йому, як стягувачу, постанови про відкриття виконавчого провадження та про проведення виконавчих дій, в тому числі не повідомив інформацію про дату, час і місце проведення прилюдних торгів, що обмежило право стячгувача на звернення до відповідних органів та суду з приводу оскарження таких дій державного виконавця.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Під прилюдними торгами розуміється продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації.

Позивач у позові посилається на п. 14 положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 грудня 1997 року N 1448 (далі Положення), відповідно до якого аукціон може бути припинено і майно знято з продажу на вимогу будь-кого з покупців або організатора аукціону у разі невиконання вимог щодо змісту інформації, передбаченої пунктом 5цього Положення, або порушення інших правил проведення аукціону, передбачених Положенням. Зазначені порушення можуть бути підставою для визнання аукціону судом недійсним. Заява до суду про визнання аукціону недійсним може бути подана будь-ким з учасників аукціону, організатором аукціону, заставодавцем або заставодержателем.

Відповідно до п. 5 цього Положення організатор аукціону не пізніш як за 30 днів до дня проведення аукціону публікує у місцевій пресі інформацію про майно, що підлягає реалізації. Про час та місце проведення аукціону, початкову вартість реалізації майна організатор аукціону повідомляє заставодержателя та заставодавця в термін, установлений абзацом першим пункту 5 цього Положення.

Вказане Положення визначає порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, на яке згідно із законодавством звернено стягнення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, предметом оскаржуваних прилюдних торгів була земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57, тобто нерухоме майно, яке будучи предметом іпотеки було передано державним виконавцем на реалізацію в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань.

У серпні 2013 року, коли відбулися прилюдні торги, діяло Тимчасове положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» затвердженого наказом Міністерства юстиції № 68/5 від 20 жовтня 1999 року (далі- Тимчасове положення).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення).

Також районний суд вірно вказав, що складання за результатами проведення прилюдних торгів акта про їх проведення є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином,що узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в указаному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4038.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-174цс12.

Відповідно до п. 1.2. Тимчасового положення прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Відповідно до п. 3.5. Тимчасового положення спеціалізована організація, яка проводить прилюдні торги, не пізніше ніж за 30 днів до дня проведення прилюдних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті та не менше ніж на трьох загальнодоступних веб-сайтах на вибір спеціалізованої організації інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Відповідна інформація розміщується на загальнодоступних веб-сайтах на термін не менше, ніж до дати проведення прилюдних торгів. Одночасно ця інформація має бути розміщена не менше ніж у двох друкованих засобах масової інформації, які розповсюджуються за місцезнаходженням майна, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту уцінки майна. Спеціалізована організація не пізніше ніж за 15 днів до дня проведення прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів.

Мотивуючи вимоги про проведення прилюдних торгів недійсними, позивач вказував, що не отримував від Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції жодного документа про проведення прилюдних торгів та реалізації нерухомого майна.

Проте в розумінні Тимчасового положення обовязок повідомлення сторін виконавчого провадження та державного виконавця про проведення прилюдних торгів, також розміщення оголошення про їх проведення для можливих потенційних учасників прилюдних торгів, покладено на спеціалізовану організацію, яка організовує їх проведення. В даному випадку на виконання договору №10/307/13/1 від 19.07.2013 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, укладеного з відділом ДВС прилюдні торги 05.08.2013 року проводилися Одеською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція».

Однак,будь-яких посилань на невиконання організатором прилюдних торгів - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» процедури їх проведення в тому числі і щодо повідомлення стягувача про їх дату, час і місце проведення, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у первісній позовній заяві та в уточненому позові не навело і будь-яких доказів про те, що таке порушення взагалі мало місце з боку організатора прилюдних торгів позивачем не надано.

Крім того, позивачем не надано належних документальних доказів про порушення державним виконавцем прав наданих законом стягувачу, які є підставою визнання прилюдних торгів та протоколу з проведення цих торгів недійсними та не доведено яким чином проведенням прилюдних торгів і реалізацією арештованого нерухомого майна було порушено права стягувача.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Крім визнання недійсними прилюдних торгів за наведеними вище обґрунтуваннями, позивач просив також скасувати постанову державного виконавця про призначення експертизи визначення вартості арештованого майна- земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року № 74/5, (далі Інструкція) та Тимчасовим положенням. Питання реалізації іпотечного майна регулюється також нормами Закону України «Про іпотеку».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України "Про виконавче провадження", ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами другою, третьою та четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту субєкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина пята статті 58, частина третя статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», частина друга статті 43 Закону України «Про іпотеку).

Пунктом 3.2 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою, та інші відомості, передбачені Інструкцією.

Разом із тим відповідно до частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні прилюдних торгів 05.08.2013 року, передбачений ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячний строк дійсності звіту, не сплив і тому звіт був діючим.

Безпосередньо на не згоду з визначеною субєктом оціночної діяльності початковою ціною земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57 83100 грн. позивач у позовній заяві не посилався.

Наведені позивачем мотивування вимоги про скасування державного виконавця про призначення експертизи визначення вартості арештованого майна- земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57, пов`язані з тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не приймало участі в авансуванні витрат на виконавчі дії, внаслідок чого витрати виконавчого провадження в цій частині відшкодовувалися за рахунок реалізованої вартості; держвиконавцем порушена черговість звернення стягнення через не перевірку майнового стану боржника та були порушені строки виконавчого провадження (виконавчих дій), не надіслання копій державним виконавцем копій постанов про проведення виконавчих дій.

Проте жодних доказів порушення державним виконавцем черговості звернення стягнення на майно при виконанні рішення суду,що призвело до порушення прав і законних інтересів позивача, останнім не представлено, а проведена апеляційним судом перевірка цієї обставини, не підтвердила наявність у боржника на час здійснення примусового виконання рішення суду, майна, на яке можна першочергово звернути стягнення.

Крім того, при чинності звіту про оцінку нерухомого майна на час проведення прилюдних торгів, само по собі порушення строків проведення виконавчих дій, не є підставою ані для скасування постанови державного виконавця про призначення експертизи визначення вартості арештованого майна, ані для визнання прилюдних торгів недійсними.

Слід зазначити, що позивач не мотивував заявлені вимоги не згодою з визначеною субєктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія «Вега» початковою ціною земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57 - 83100 грн. та не довів, що внаслідок цього відбулося порушення його прав і законних інтересів.

Крім того, сам по собі факт не надіслання державним виконавцем звіту про оцінку майна стягувачу, який не оскаржує безпосередньо сам результат проведеної оцінки і визначену цим звітом ціну нерухомого майна, яка була використана в якості початкової ціни на прилюдних торгах та реалізована за таку ціну, не є підставою для скасування постанови державного виконавця про призначення експертизи вартості земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57, оскільки таке рішення та дії державного виконавця відповідають його повноваженням, наданим Законом України «Про виконавче провадження» в редакції,що діяла на час примусового виконання рішення суду.

Що стосується наведених позивачем обставин усунення державним виконавцем стягувача від авансування витрат на проведення виконавчих дій, зокрема проведення оцінки майна субєктом оціночної діяльності, і, відшкодування цих витрат за рахунок вартості реалізованого майна, що унеможливило повернення цих коштів позивачу у повному обсязі, оскільки при належному авансуванні витрат ці витрати підлягали би поверненню стягувачу окремо і не за рахунок суми, отриманої від реалізації майна на прилюдних торгах, то слід звернути увагу на наступне.

В розумінні ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» кошти за рахунок яких здійснено оплату послуг експертів, субєктів оціночної діяльності-субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій, відносяться до витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які в свою чергу є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з:

- коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону;

- авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

- стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

- інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час здійснення примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2012 року, державний виконавець має право у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Відповідно до ст. 42 цього Закону з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Правовідносини між відділом ДВС та субєктом оціночної діяльності носять договірний характер і формлюються договором між ними. Державний виконавець в процесі примусового виконання рішення суду у разі необхідності залучає оцінювача до участі у виконавчому провадження, зокрема для отримання висновку про вартість майна, яке підлягає реалізації через прилюдні торги. Залучення експерта-оцінювача оформлюється відповідною остановою державного виконавця, яка приєднується до виконавчого провадження. Рахунок про оплату послуг може виставлятися оцінювачем і після виготовлення ним висновку про оцінку майна. Такі витрати покладаються на боржника.

ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, не передбачав обовязкового авансування стягувачем витрат по залученню до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі (оцінювачів тощо).

Державний виконавець міг лише запропонувати стягувачу здійснити авансовий внесок для покриття витрат по залученню субєкта оціночної діяльності до виконавчого провадження.Але, як вже зазначалося ці витрати, як правило покладалися на боржника.

При цьому слід звернути увагу, що ці витрати за рахунок боржника жодним чином не зменшували суму заборгованості, визначену за рішенням суду.

ОСОБА_7, якщо стягувачу фактично було перераховано 62312 грн. 00 коп., то загальна сума боргу боржника перед стягувачем зменшилася саме на цю суму, а не на загальну суму, за яку було реалізоване майно 83100 грн.

Тому доводи позивача про порушення стягувача через не залучення державним виконавцем анансового внеску на проведення виконавчих дій, зокрема проведення оцінки майна субєктом оціночної діяльності, і, відшкодування цих витрат за рахунок вартості реалізованого майна, не можуть бути взятими до уваги, оскільки заборгованість зменшилася лише на суму фактично виплачених боржнику коштів, решта невиплачених коштів залишається заборгованістю. Витрати виконавчого провадження відшкодовані за рахунок реалізованого майна боржника і не зменшили заборгованість перед стягувачем.

Слід зазначити,що у разі прийняття авансового внеску від стягувача, ці кошти також погашалися би за рахунок реалізованого майна боржника і також не зменшували би загальну суму заборгованості.

ОСОБА_7 погашення витрат виконавчого провадження, до яких входить анансовий внесок стягувача, не зменшує загальну суму заборгованості боржника перед стягувачем, але є обовязковим і сплачується боржником додатково до суми заборгованості незалежно від того за рахунок яких коштів сформовані кошти виконавчого провадження.

В будь-якому випадку наведені обставини не є підставою для скасування постанови державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19.04.2013 року про призначення експертизи визначення вартості арештованого майна- земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57.

Таким чином, установивши, що прилюдні торги проведено без порушень положень статті 45 Закону України «Про іпотеку» та що позивачем не наведено жодного правового обґрунтування з посиланням на норми матеріального закону, які б згідно чинного законодавства були підставою визнання прилюдних торгів та протоколу з проведення цих торгів недійсними, а також не доведено належними доказами в чому саме і яким чином було порушено його права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного суду України у справі № 6-813цс15 від 02.09.2015 року про неможливість застосування Закону України «Про іпотеку» до процедури проведення прилюдних торгів (участь у торгах одного учасника, можливість придбання майна за початковою ціною), предметом яких є іпотечне майно за відсутності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть бути взятими до уваги, оскільки норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-28цс15, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів.

Доводи апеляційної скарги про порушення черговості порядку звернення стягнення на майно та про не перевірку державним виконавцем майнового стану боржника не можуть бути взятими до уваги, оскільки не узгоджуються з належно встановленими у справі обставинами, не підтверджені належними доказами і тому не спростовують вірность остаточного висновку суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про не авансування стягувачем витрат на проведення оцінки майна субєктом оціночної діяльності , внаслідок чого витрати виконавчого провадження в цій частині відшкодовувалися за рахунок реалізованої вартості, не можуть бути взятими до уваги, оскільки є самі по собі безпідставними та не є підставою для скасування постанови державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19.04.2013 року про призначення експертизи визначення вартості арештованого майна- земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Лісна 57.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального прав, які є підставою для скасування рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

ОСОБА_8