Провадження № 2/234/210/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

за участю: секретаря - Пагуліч Д.Г.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 10.08.2017р звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що в період з 30.10.1992 року по 18.12.2014р вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, відповідачем у справі. Свої вимоги мотивує тим, що в період шлюбу на ім'я відповідача був придбаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 13947грн. З посиланням на ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, вважає, що придбаний ними в період шлюбу житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою, є їх спільною сумісною власністю та їм належить по ? частини цього майна. Зазначає, що в добровільному порядку провести поділ спільного сумісного майна подружжя відповідач не бажає. Просить визнати спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами спільною сумісною власністю подружжя її та відповідача, визнавши за нею (ОСОБА_1) право власності на 1/2 частку житлового будинку, та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вищезазначеною адресою, зобов'язавши відповідача надати до суду технічний паспорт на вказаний житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої вимоги в повному обсязі, наполягала на задоволенні та надала суду пояснення, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову ОСОБА_1 не визнав та суду пояснив, що заперечує проти поділу майна між ним та позивачкою, так як спірний житловий будинок придбаний ним за кошти, які були надані йому в борг, який надалі він самостійно віддавав. Також, зазначає, що фактичні шлюбні стосунки між ним та його колишньою дружиною (ОСОБА_1) були в 2013р розірвані, а майно, яке належало їм на праві спільної власності було поділено позивачкою та вивезено нею під час його (ОСОБА_2) відсутності вдома, при цьому, їх двоє синів після розлучення залишилися з ним. Крім того, зазначає, що надалі позивачка в новому шлюбі народила ще одну дитину, яку зареєструвала в будинку, в якому сама не мешкає з 2014 року. Вважає, що поділ їх спільного майна фактично відбувся в 2014р. Також, в судовому засіданні відповідач зазначив, що згоден з тим, що спірний житловий будинок придбаний за сумісні з позивачкою кошти, а саме 1100грн, які він отримав в борг у ОСОБА_3 та за які в 2004р вони купили будинок. Згоден, що будинок вони з позивачкою шукали разом, в будинку разом мешкали, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Вважає, що їх спільні діти також мають право на частку в спірному житловому будинку, тому визнає право позивачки лише на ? частку будинку.

Свідок ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що працював разом з відповідачем ОСОБА_2 з 2000 р по 2007р, та останній в 2004р брав у нього в борг 1000 доларів США для купівлі будинку. Борг відповідач відав на протязі 2005р - 2006р частинами із заробітної плати.

Свідок ОСОБА_4, син сторін у справі, в судовому засіданні пояснив, що спірний житловий будинок його батьки купили за кошти, які батько (ОСОБА_2) брав у борг, а сам борг останній віддавав із заробітної плати. На момент придбання будинку його батьки проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що дійсно, її донька (ОСОБА_1) та відповідач ОСОБА_2 купили житловий будинок за кошти, які останній зайняв на своїй роботі, а сам борг сторони віддавали разом. Зазначає, що в даному будинку на теперішній момент проживають два їх спільних сина та сам відповідач. Вважає, що її донька звернулася до суду на підставі того, що її очікування щодо переоформлення відповідачем житлового будинку на дітей, не виправдалися.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, свідків, вивчивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим та таким, підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1992 року по 30 грудня 2014 року (дата набрання законної сили заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області, справа №234/11767/14-ц, провадження №2/234/5313/14).

З копії свідоцтва про шлюб від 20.08.2015р, встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20 серпня 2015 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, актовий запис №6.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2005 року відповідачу ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2004 року належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1.

З наданої довідки із виконавчого комітету Красноторської селищної ради від 25.01.2018р за №162/02-40 вбачається, що в вищезазначеному житловому будинку зареєстровані: позивачка - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_4, 1992 року народження, та ОСОБА_8, 1993 року народження.

У відповідності до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.63 зазначеного Кодексу сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання вищезазначеним нерухомим та рухомим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сукупністю досліджених письмових доказів та з огляду на показання свідків, показання позивачки та відповідача, судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1, придбаний сторонами за час шлюбу за спільні сумісні кошти, а тому, у відповідності до ст.ст.60,61,70 СК України, суд вважає необхідним визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя, поділити цей будинок між позивачкою та відповідачем, визнавши за кожним з них право власності на ? частку цього майна.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 640грн.

Керуючись ст.ст.60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася в с.Студенок Ізюмського району Харківської області, ІНН НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився в м.Краматорськ Донецької області, ІНН НОМЕР_2, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, визнавши за кожним з них право власності на ? частку цього майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 640грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 21.02.2018р. Повне рішення суду складене 02 березня 2018 року.

Суддя: А.М.Лутай