Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2018 Справа №607/6372/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по сплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13 квітня 2018 року предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу зі сплати аліментів у розмірі 19185,80 гривень та неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 18405,52 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2009 року з відповідача ОСОБА_2 на її (ОСОБА_1А.) користь стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 25 березня 2009 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, внаслідок несплати аліментів у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 19185,80 гривень, у звязку з чим за період з січня 2016 року по даний час виникла неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 18804,52 гривень. З цих підстав просить позов задовольнити.

13 червня 2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позов, згідно якого просить залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1,покликаючись на те, що твердження позивачки про те, що він не сплачує аліменти з лютого 2016 року по теперішній час не відповідають дійсності, оскільки у нього наявні квитанції про сплату аліментів у період з лютого 2016 року по вересень 2016 року та з січня 2018 року по травень 2018 року. Також вказує, що у період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року він регулярно сплачував аліменти але квитанцій не зберіг, а відновити не зміг, оскільки перекази були зроблені відділенням Укрпошти. Разом із цим, взимку 2018 року до нього прийшли працівники поліції, які повідомили про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, з якою він не погодився, однак одразу сплатив частину нарахованої йому заборгованості, оскільки відновити квитанції згідно яких ним сплачувались аліменти не виявилось за можливе. На даний час, борг по сплаті аліментів ним сплачений повністю. При цьому, зазначає, що незважаючи на те, що в нього мінімальний дохід, розмір якого становить 3300 гривень, щомісячно, а також, зважаючи на те, що на його утриманні також перебуває малолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від сплати аліментів на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, він (ОСОБА_2І.) не ухилявся. Вказав, що немає можливості прибути у судове засідання, оскільки проживає і працює в іншій області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами підтримала частково та просила стягнути з відповідача 3830 гривень, оскільки решту заборгованості відповідач сплатив. Також вказала, що з 01 січня 2018 року відповідач регулярно сплачує аліменти. Позовні вимоги про стягнення неустойки підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 липня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 вересня 2004 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №048196 виданим 15 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №573 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України).

Від вказаного шлюбу сторін, 17 травня 2002 року народився син ОСОБА_5, про що зроблено актовий запис №881 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 02 грудня 2004 року повторно видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №164360.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 25 березня 2009 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 22 червня 2009 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-2862/09.

27 липня 2009 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2862 виданого 22 червня 2009 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частина заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Як убачається із наявної у матеріалах справи копії заяви, 02 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до начальника відділу ДВС Сумського міського управління юстиції, у якій просила нарахувати ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів, які він не сплачує з жовтня 2016 року. У вказаній заяві також вказала, що з 08 липня набув чинності закон, що змінює правила виплат аліментів, згідно якого мінімальний розмір аліментів збільшено із 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до 50%. З цих підстав вказала, що боржник не в повному обсязі виконує рішення суду.

Також, у матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2018 року адресована начальнику Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми, у якій ОСОБА_1 просила обчислити розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, покликаючись на те, що ОСОБА_2 ухиляється від їх сплати з жовтня 2016 року.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-2862 від 22 червня 2009 року виданого Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області станом на 01 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 становить 16395,80 гривень.

Згідно виданого Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-2862 від 22 червня 2009 року, станом на 01 березня 2018 року розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_1 становить 10399,50 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду дублікати чеків виданих 29 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування ним коштів по сплаті аліментів на рахунок позивача ОСОБА_1, зокрема: квитанції №1120-3331-6194-0469 від 25 січня 2018 року на суму 1497 гривень, №1148-3650-9164-0258 від 22 лютого 2018 року на суму 1497 гривень, №P24A від 20 березня 2018 року на суму 930 гривень, № P24A від 20 березня 2018 року на суму 2000 гривень, № P24A від 23 квітня 2018 року на 1000 гривень, №P24A від 23 квітня 2018 року на суму 930 гривень. Дублікати чеків виданих 04 червня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування ОСОБА_2 коштів по сплаті аліментів на рахунок позивача ОСОБА_1, зокрема: квитанції № P24A від 28 травня на суму 975 гривень; № P24A від 28 травня 2018 року на суму 1000 гривень.

Загальний розмір здійснених ОСОБА_2 платежів по сплаті аліментів згідно вказаних квитанцій становить 9829 гривень.

Відповідно до виданого Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-2862 від 22 червня 2009 року, станом на 01 травня 2018 року розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_1 становить 5756,26 гривень.

Як убачається із наданої відповідачем копії платіжного доручення № виданого ПАТ КБ «ПриватБанк», 04 червня 2018 року ОСОБА_2 перераховано кошти у розмірі 5757 гривень на рахунок ОСОБА_1, з призначенням платежу «повне погашення боргу по аліментах».

Згідно довідки від 05 червня 2018 року виданої Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_2 борг по сплаті аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 в розмірі ? частини заробітку до досягнення дитиною повноліття погашено повністю, включно по 01 червня 2018 року.

Стороною відповідача надано суду довідку №579/2018 видану 30 травня 2018 року ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес», якою стверджується, що ОСОБА_2 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Міст Експрес» з 21 листопада 2017 року. На даний момент займає посаду головного фахівця з експлуатації, його дохід за період з 21 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року склав 18932,36 гривень.

Також, відповідачем надано свідоцтво про народження серії 1-БП №098456 виданого 13 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 07 квітня 2010 року народилась дочка ОСОБА_4.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічні вимоги закону закріплені також у ст. 180 Сімейного кодексу України.

Судом установлено, що станом на 01 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 борг по сплаті аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, 17 травня 2002 року сплатив повністю, що стверджується довідкою від 05 червня 2018 року виданою Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Разом із цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 3830 гривень, які позивач просить стягнути згідно поданої нею до суду заяви від 30 жовтня 2018 року про розгляд справи за її відсутності. Натомість, у вказаній заяві, позивач ОСОБА_1 визнала, що з 01 січня 2018 року відповідач сплачує аліменти регулярно.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 3830 гривень слід відмовити .

Щодо вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1х1% х Q1)+(A2 х 1 х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Зазначена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 759/9457/15-ц (провадження № 61-5305 св 18).

Також, у постанові від 12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду підсумував, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд не приймає наданий позивачем ОСОБА_1 розрахунок неустойки по сплаті аліментів, оскільки позивачем невірно застосовано формулу розрахунку.

Судом установлено, що розмір пені за несплачені аліменти у період з січня 2016 року по грудень 2017 року становить 5115,56 гривень, з огляду на наступне: (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 29 днів) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (383,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (783,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (783,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (783,56 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 28 днів) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (916, 09 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) = 5115,56 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів за період з січня 2018 року по березень 2018 року, то суд приходить до переконання, що вказаній частині позовних вимог слід відмовити, оскільки, згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості виданого Зарічним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 01 червня 2018 року за №36199 вбачається, що за березень 2018 року сума аліментів, яка підлягала стягненню становить 682,38 гривень, натомість боржником ОСОБА_2 сплачено 2930 гривень; за квітень 2018 року сума аліментів, яка підлягала стягненню становить 754,69 гривень, боржником ОСОБА_2 сплачено 1930 гривень, за травень 2018 року сума аліментів, яка підлягала стягненню становить 754,69 гривень, натомість боржником ОСОБА_2 сплачено1975 гривень.

ОСОБА_1 цього, позивач ОСОБА_1 у поданій заяві від 30 жовтня 2018 року визнала, що з 01 січня 2018 року відповідач регулярно сплачує аліменти.

Відтак, суд не вбачає наявності підстав для стягнення з відповідача неустойки по сплаті аліментів за вказаний період.

Суд також критично сприймає твердження відповідача ОСОБА_2 викладені ним у відзиві на позов, про те, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заборгованість по аліментах погашена ним повністю. При цьому, суд звертає увагу, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача в користь позивача неустойку за несвоєчасно сплачені аліменти у розмірі 5115,56 гривень.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, вул. Супруна, 22/10, м. Суми, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про стягнення боргу по сплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 5115,56 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 30 жовтня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, вул. Супруна, 22/10, м. Суми, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_7