Справа № 165/2504/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/24/18 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеним позовом. Вказувало на те, що 31 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3150 доларів США зі сплатою 19,2 % процентів річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5134,93 доларів США, яка складається з: 1656,25 доларів США заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3278,68 доларів США, 200 доларів США пені і комісії, а також штрафів: 23,8 доларів США (фіксована частина), 70,76 доларів США (процентна складова).

Крім того позивач зазначав, що рішенням Нововолинського міського суду від 17 червня 2013 року з ОСОБА_1 вже було стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 3719,82 доларів США, а тому просив стягнути з відповідача лише різницю заборгованості, яка існує за кредитним договором у розмірі 1509,66 доларів США, що за курсом 21,01 складає 31718 грн. 03 коп. та відшкодувати банку понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 грн.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1509,66 доларів США, що становить 31718 грн. 03 коп. та 180 грн. понесених судових витрат за опублікування в газеті «Волинь-Нова» оголошення про виклик відповідача і 1218 грн. за сплачений судовий збір.

19 жовтня 2017 року ухвалою Нововолинського міського суду заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій на заочне рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить його скасувати, як незаконне і необґрунтоване, прийняте судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду законним, а апеляційну скаргу безпідставною, просить залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку згідно заявлених позовних вимог.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено і це слідує з матеріалів справи, що 31 березня 2006 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом заповнення та підписання позичальником анкети-заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами, складає умови договору про надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 отримав від позикодавця ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 3150 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,2 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 12, 13-18).

У зв'язку із невиконанням умов вказаного договору, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 червня 2013 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» вже було стягнуто заборгованість у розмірі 29721 грн. 38 коп., що еквівалентно грошовій сумі 3719,82 доларів США, яка складається: з тіла кредиту - 1656,25 доларів США, відсотків - 1626,84 доларів США, 200 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 62,58 доларів США штрафу (фіксована частина), 174,15 доларів США штрафу (процентна складова). Після набрання законної сили зазначеним рішенням суду, за заявою стягувача банку, було відкрито виконавче провадження, яке залишається невиконаним у частині стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, і ця обставина не заперечується сторонами спору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Отже, врахувавши встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд першої інстанції вірно вважав, що наявність рішення суду про повернення позики за відсутності його реального виконання боржником, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про стягнення процентів за збільшеним розміром процентної ставки за користування кредитом, а також безпідставно стягнув з відповідача штраф у сумі його фіксованої частини та процентної складової.

З наданого представником позивача і дослідженого апеляційним судом розрахунку кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед банком за період з 01 березня 2013 року по 03 червня 2015 року слідує, що при визначенні суми загального залишку заборгованості за відсотками позивачем було взято збільшену процентну ставку у розмірі 40,8 % річних та враховано заборгованість за пенею та комісією 200 доларів США (а. с. …..).

Пунктом 5.3 укладеного між сторонами по справі кредитного договору передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, та також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за карковим рахунком згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта щодо незгоди зі змінами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Аналіз наведеної норми матеріального права та умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, дає підстави вважати, що зміна кредитодавцем порядку розрахунку змінюваної процентної ставки має проводитися з обов'язковим повідомленням про це позичальника для з'ясування його згоди на проведення цих змін.

З матеріалів справи встановлено, що докази на підтвердження факту отримання позичальником ОСОБА_1 будь-якого повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки та про його згоду на ці зміни умов кредитного договору, що є істотними, позивачем надані не були, і в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин позовні вимоги банку про стягнення з відповідача відсотків за користування неповернутими кредитними коштами у сумі 1656,25 доларів США підлягають задоволенню частково з урахуванням розміру процентної ставки, яка була передбачена кредитним договором, а саме 19,2% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, виходячи з наступних розрахунків: (((1656,25 сума заборгованості по кредиту * 19,2% річних) / 360 днів) * 880 днів прострочення сплати боргу)) = 777,33 доларів США, що за курсом 21,01 грн. який був на дату звернення із позовом складає (777,33 * 21,01) = 16335 грн. 94 коп.

Також з наявного в матеріалах справи рішення Нововолинського міського суду від 17 червня 2013 року слідує, що з відповідача ОСОБА_1 цим рішенням вже було стягнуто 200 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 200 доларів США, задоволену судом першої інстанції, слід вважати подвійним стягненням однієї і тієї ж суми, а отже такою, що не підлягає до задоволення.

Оскільки судом першої інстанції наведені обставини не були враховані та було допущено неправильне застосування заначених норм матеріального права, то оскаржуване рішення в силу вимог п. п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

У зв'язку з ухваленням нового рішення та відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 376, 382, 383, 384, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року у даній справі скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2006 року в сумі 16335 (шістнадцять тисяч триста тридцять п'ять) гривень 94 копійки, що еквівалентно 777,33 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1218 гривень понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий

Судді