Провадження № 2/522/7073/18
30 жовтня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бойчук А.Ю.
при секретарі Іскрич В.В.,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди приміщення та відшкодування збитків.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступне.
07 травня 2018 року між ОСОБА_1 - Орендар та ОСОБА_2 - Орендодавець було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № б/н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3/АДРЕСА_3, загальною площею 35,0 кв.м.
Дане приміщення було орендоване нею для здійснення підприємницької діяльності її товариша - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.
04 травня 2018 року, між ОСОБА_1 (довіритель) та ОСОБА_4 (повірена) було укладено Договір доручення про здійснення юридичних дій. За Договором доручення повірена зобов'язалась від імені і за рахунок довірителя здійснювати оплату та контроль орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № б/н від 07.05.2018р., у тому числі, - попередню передоплату задля укладення вказаного договору оренди, гарантійний платіж та сплату за комунальні послуги.
На виконання договору оренди приміщення від імені Позивача за договором доручення ОСОБА_4 було сплачено за перший місяць орендної плати у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Після укладання договору оренди та фактичного використання орендованого приміщення за призначенням, а саме 17 травня 2018 року відповідач без пояснень розпочав перешкоджати у доступі до орендованого приміщення і майна.
В ночі 17 травня 2018 року при виклику поліції для з'ясування дійсних обставин справи ОСОБА_2 при співробітниках правоохоронних органах, усно повідомив ОСОБА_1, що в односторонньому порядку відмовляється від виконання умов вказаного Договору, розриває його та жодних коштів не повертатиме.
Після звернення позивача до спеціаліста в галузі права задля отримання допомоги відносно врегулювання даного питання виявилось, що відповідачем умисно було замовчано той факт, що орендоване позивачкою нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4, на час укладення договору оренди з нею не належало на праві приватної власності ОСОБА_2, а належало та належить на праві приватної спільної часткової власності по ? частки його батькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Відповідач зловживаючи довірою позивачки заволодів належним позивачу майном та коштами, оскільки, у відповідача на час укладання Договору оренди не було у власності спірного орендованого приміщення.
Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп., а також був сплачений судовий збір за подання клопотання про витребування доказів у розмірі 352 грн. 40 коп., що підтверджуються квитанціями, дані витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.
Позивач в судове засідання 30 жовтня 2018 року не з'явилась, проте представник Позивача надала суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд, у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від Позивачки, ухвалив розглянути справу за відсутності Відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову з наведених нижче підстав.
Судом встановлено, що 07 травня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_5, загальною площею 35,0 кв.м.
Разом з цим, 04 травня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір доручення про здійснення юридичних дій. За Договором доручення повірена зобов'язалась від імені і за рахунок довірителя здійснювати оплату та контроль орендної плати за договором оренди.
На виконання пункту 4.5 договору оренди нежитлового приміщення № б/н від 07.05.2018р. повіреною за дорученням ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 було сплачено за перший місяць орендної плати у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями ПАТ КМ «ПриватБанк». Пунктом 8.3 вказаного Договору було визначено, що строк дії виконання умов Договору починається з 07.05.2018р. та закінчується 07.11.2018р.
17 травня 2018 року відповідач без пояснень розпочав перешкоджати у доступі до орендованого приміщення і майна та, як наслідок, змінив замки у вхідних дверях, ролети та встановив систему сигналізації, що в свою чергу призвело до неможливості продовжувати користуватись орендованим приміщенням та особистим майном ОСОБА_1
З метою досудового врегулювання ОСОБА_1 було надіслано кур'єрською службою доставки на адресу реєстрації ОСОБА_2 заяву-претензію від 23.05.2018р. відносно повернення грошових коштів за спірним договором та особистого майна. Відповідач отримав вказану заяву претензію 11 червня 2018 року, однак жодної відповіді на адресу позивача не надходило.
Після укладання договору оренди та фактичного використання орендованого приміщення за призначенням, позивачу стало відомо про те, що відповідачем умисно було замовчано той факт, що орендоване позивачем нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4, на час укладення договору оренди з нею не належало на праві приватної власності ОСОБА_2, а належало та належить на праві приватної спільної часткової власності по ? частки його батькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу № 7-2964 від 04.11.2002р., посвідченого Першою Одеською нотаріальною конторою, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11.06.2018р.
Однак, ОСОБА_1 дана обставина стала відома тільки 11 червня 2018 року.
Необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав ч. 1 ст. 230 ЦК України є доведення наявності самого факту обману та умислу сторони правочину.
Умисел в діях відповідача підтверджується договором оренди нежитлового приміщення № б/н від 07 травня 2018р. укладений з позивачем та тим, що при укладенні вказаного договору орендодавець запевняв орендаря, що є виключно одноосібним власником вказаного приміщення.
При укладанні спірного договору оренди на вимогу та прохання позивача пред'явити та надати для огляду правовстановлюючі документи на орендоване приміщення відповідач просив додатковий час для цього, пояснюючи, що документи на приміщення були втрачені і наразі він їх відновлює.
Суд дійшов висновку, що відповідач при укладені договору оренди від 07.05.2018р. з позивачем у своїх корисливих цілях, задля збагачення ввів в оману та зловживанням довірою позивачки заволодів належним позивачу майном та коштами, оскільки, у відповідача на час укладання договору оренди не було у власності спірне орендоване приміщення.
Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.
Статтею 230 Цивільного кодексу України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Суд вважає доведеним наявність умислу в діях відповідача та факту обману з його боку, оскільки на час укладення договору оренди з позивачем, йому було відомо про те, що нежитлове приміщення не належить йому на праві приватної власності.
Оскільки, відповідач застосував обман при укладені договору оренди, та враховуючи те, що позивач на виконання п. 4.5.договору оренди сплатила відповідачу 10 000 грн., тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 230 Цивільного кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 20 000 грн. 00 коп. (10 000 х 2 = 20 000 грн.).
Тобто, Відповідачем були завдані Позивачці матеріальні збитки, яких вона зазнала у зв'язку з втратою її особистих речей, а також витрати, які Позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Завдана Позивачу матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі Відповідачем з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Аналіз положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15, 16, 22 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного прав.
У відповідності до положення ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно зі ст. ст. 22, 1166 ЦК України завдані збитки та майнова шкода, завдані фізичній особі підлягають відшкодуванню особою, яка їх завдала.
Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача 25 326 грн., 00 коп., в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих в наслідок втрати її особистого майна.
Позивач при звернені до суду з позовом понесла судові витрати, а саме по сплаті судового збору в загальному розмірі 1762 грн. 00 коп. У підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи містяться відповідні квитанції.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6, укладений 07 травня 2018 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у подвійному розмірі у сумі 20 000 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки за завданні втрати особистого майна у сумі 25 326 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 216, 229, 230 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», ст. ст. 141, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди приміщення та відшкодування збитків - задовольнити.
Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7, укладений 07 травня 2018 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) збитки у подвійному розмірі у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) збитки за завданні втрати особистого майна у сумі 25 326 (двадцять п'ять тисяч двісті тридцять шість) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 09.11.2018р.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.Ю. Бойчук