АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та ОСОБА_3 08 вересня 2015 року було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав 100000,00 грн. Забезпеченням повернення боргу виступило нерухоме майно: домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 У зазначений термін ОСОБА_3 борг не повернув.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке було надано ОСОБА_3 в якості забезпечення повернення боргу по договору позики.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено: визнано за позивачем право власності на нерухоме майно - домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.А-1, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., сараю літ.Б, вбиральні літ.В, та земельну ділянку, площею 0,0632 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 а також, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

Дізнавшись про вказане рішення, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради не погодився з ним та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі, прокуратура Дніпропетровської області посилається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 58, 59, 212, 213 ЦПК України (в редакції чинній станом на 2016 рік), не встановив факт наявності у відповідача зареєстрованого права власності на об'єкт нерухомості по вул. Виконкомівська, 37Д у м. Дніпрі, чим допустив порушення майнових інтересів держави в особі Дніпровської міської ради та встановленого законом порядку набуття права власності.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду - скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошті у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою виданою останнім.

Сторони погодили термін повернення грошових коштів до 08 вересня 2016 року.

Забезпеченням повернення боргу (п. 7.1 Договору позики від 08 вересня 2016 року) виступило нерухоме майно: домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.А-1, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., сараю літ.Б, вбиральні літ.В, та земельна ділянка, площею 0,0632 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Сторони при підписанні договору позики оцінили вартість майна з урахуванням його фактично зруйнованого стану у 100000,00 грн., з яких вартість земельної ділянки становить 62000,00 грн., а вартість домоволодіння - 38000,00 грн., що відповідає сумі боргу, що зазначено у додатку №1 до договору позики, який підписаний обома сторонами.

Пункт 7.1. договору позики встановлює, що у разі не повернення грошових коштів у встановлений договором строк, Позикодавцю в рахунок погашення боргу передається у власність зазначене вище нерухоме майно.

З пункту 7.2. Договору позики вбачається, що у зв'язку з передачею нерухомого майна Позикодавцю, за ним визнається право власності на зазначене майно.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що укладений договір позики відповідає діючому законодавству, факт порушення відповідачем виконання зобов'язань за договором позики доведений належними доказами, а тому наявні всі правові підстави для визнання за Кредитором права власності на спірну нерухомість з метою погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором позики від 08 вересня 2015 року.

Окрім цього, суд першої інстанції, також, зазначив, що право власності боржника на домоволодіння по вул. Виконкомівська 37Д підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю за номером 271 від 05 вересня 1995 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 331, 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Наявна в матеріалах справи копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №000271, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 липня 1995 року №132, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №271 належним чином не завірена, а тому такий акт не можна вважати належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні діючого ЦПК України.

Будь-які інші, передбачені законом документи (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтво на право власності, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями), в матеріалах справи відсутні.

Водночас, відповідно до наявних в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, технічна документація та державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Виконкомівська, буд. 37Д не проводилась.

Згідно інформації відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13 листопада 2017 року №10-4-0.38-1722/107-17 у державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01 січня 2013 року право власності або користування земельною ділянкою по вул. Виконкомівській, 37Д в м. Дніпро не зареєстровано.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру від 04 січня 2017 року, земельна ділянка по вул. Виконкомівська, 37Д в м. Дніпро перебуває у комунальній власності.

Дніпровська міська рада до участі у справі, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, залучена не була.

Поміж іншого, слід також звернути увагу на сам договір застави, який відповідно до ст. 577 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, в той час, як згідно наявних в матеріалах справи доказів, як сам договір позики, так і договір застави було укладено у простій письмовій формі, що є порушенням вимог вказаної статті.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2, то колегія суддів, у відповідності ст. 76 - 80 ЦПК України, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Водночас, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в порядку розподілу судових витрат, стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 1100,00 грн., сплачений апелянтом за оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1100,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова