АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/865/18 Справа № 175/87/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: - Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року по справі за об'єднаними позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної компенсації за 1/2 частину майна у спільній сумісній власності, та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення суми грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 24 квітня 2004 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_8

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти домоволодіння АДРЕСА_1

Після розірвання шлюбу рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року розділено між подружжям спільне сумісне майно, набуте під час шлюбу, зокрема,було розділено спірний будинок та визнано право власності за кожним на ? частину.

У зв'язку з неможливістю користуватися своєю часткою домоволодіння, просила суд стягнути ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну компенсацію за 1/2 частку майна, яке перебуває у спільній частковій власності останніх, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1, в розмірі 201 000 грн. 00 коп., що відповідає 1/2 частині спірного майна, та понесені при подачі позову судові витрати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 24.04.2004 по 09.12.2013 р.р.

23.07.2008 року був укладений кредитний договір №ML-302/214/2008 з закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», згідно якого були надані кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів США на строк до 23.07.2038 року.

Поручителем за кредитним договором згідно договору поруки №SR-302/214/2008 ОСОБА_6

Кредитні кошти були отримані в інтересах сім»ї і починаючи з серпня 2008 року сплачували кредит разом.

За період з лютого 2013 року по липень 2016 року ОСОБА_8 в рахунок погашення кредиту сплачено 137 656,11 коп., що підтверджується виписками наданого АТ «ОТП Банк»

У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідачки грошову у суму в розмірі 68 828 грн. 05 коп., що складає половину коштів, що були виплачені ОСОБА_8 у рахунок погашення кредитного договору.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної компенсації за ? частину майна у спільній сумісній власності - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення суми грошових коштів - залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені його позову та ухвалити нове, яким задовольнити ці позовні вимоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені його позову та ухвалити нове, яким задовольнити ці позовні вимоги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року було розірвано.

За спільні кошти подружжям було придбане майно: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 3812.

Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 08 вересня 2014 року розділено між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: домоволодіння АДРЕСА_2 що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. до складу якого входить: 1 - кімната площею 17,5 кв.м., 2 - кімната площею 10,7 кв.м., 3 - кімната площею 16,2 кв.м., та господарських будівель і споруд: прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», погрібу під Б літ. «пг», прибудови літ. «б1», альтанки літ. «В», гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», сараю літ. «Е», гаражу літ. «Ж», лазні літ. «З», літнього душу літ. «Л», сараю літ. «М», колодязю літ. «К», колодязю літ. «К1», зливної ями «з/я», огорожі № 1-5, замощення І, визнано за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 13 червня 2013 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, право власності за кожним на 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України).

До позову ОСОБА_6 додано висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року, де вказано, що розподіл домоволодіння, що є предметом спору не можливий та визначено вартість домоволодіння - 402 000 грн.

Колегія суддів вважає, що районний суд вірно дійшов до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки не надано належних доказів на підтвердження неможливості поділу спірного домоволодіння в натурі та його ринкової вартості та у разі задоволення позову її право власності на частину майна припиняється, а у своєму позові ОСОБА_6 не зазначає про необхідність припинення її права власності на спірне домоволодіння.

Щодо позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції також дійшов до вірного висновку з наступних підстав.

Встановлено, що в зв'язку з відсутністю коштів для придбання будинку, 23 липня 2008 року між ОСОБА_8 та закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" укладений кредитний договір №МL- 302/214/2008, згідно якого ОСОБА_8 надані кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів СІЛА на строк до 23.07.2038 року.

Поручителем за кредитним договором згідно договору поруки №811-302/214/2008 є ОСОБА_6

Як встановлено в суді першої інстанції, починаючи з дня розірвання шлюбу ОСОБА_8 сам здійснює погашення за кредитним договором, хоча домоволодіння належить по 1/2 частині останньому та ОСОБА_6

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Таким чином, в даному випадку на думку суду, пріоритетними є вимоги ЦК України, а тому позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_6 половини суми, що була виплачена боржником у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними вище доказами і висновками суду апеляційної інстанції

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: