Провадження №22-ц/772/80/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуСправа № 127/3287/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінової О.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до акціонерного комерційного банку «Східно-Європейський банк», в особі ліквідатора Молчанова Андрія Георгійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_9 про визнання недійсним іпотечного договору та додаткового договору,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до АКБ «Східно-Європейський банк», в особі ліквідатора Молчанова А.Г., ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_9 про визнання недійсним іпотечного договору та додаткового договору.

В обгрунтування позовних вимог зазначали, що 04 грудня 2007 року між АКБ «Східно-Європейський банк» в особі Вінницької філії АКБ «Східно-Європейський банк» (далі АКБ «СЄБ») та ОСОБА_9 був укладений кредитний договір №299/2007 про надання кредиту на споживчі цілі на суму 80 000 доларів СЩА строком до 04 грудня 2012 року, із сплатою 15% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору від 04 грудня 2007 року, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Предметом договору іпотеки була квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 2003 року ОСОБА_3 (1/2) та ОСОБА_5 (1/2).

07 лютого 2009 року був укладений додатковий договір № 1 про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, згідно якого сторони погодили, що вартість предмета іпотеки становить 481962 грн.

02 червня 2008 року між АКБ «СЄБ» та ОСОБА_9 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року, яким було збільшено відсоткову ставку з 15% до 16%, а 07. лютого 2009 року між сторонами укладений додатковий договір до іпотечного договору про визначення вартості предмета іпотеки.

В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року у справі № 127/2-2818/2009 відмовлено АКБ «Східно-Європейський банк» у зверненні стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 проте з ОСОБА_9 стягнуто борг на користь банку в сумі 538 114,97 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2014 року №127/2-2818/09 замінено сторону виконавчого провадження АКБ «СЄБ» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у виконавчих провадженнях № 17835553, №17835580, №17835566 з виконання виконавчих листів № 2-2818/09, виданих 23 грудня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_9 на користь АКБ «СЄБ» боргу в розмірі 538 114,97 грн.

Оскільки всупереч вимогам п. 6.1.2 договору не було отримано нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_9 ОСОБА_10 на отримання кредиту, при цьому позивачі не були повідомлені про збільшення відсоткової ставки, хоча в іпотечному договорі зазначено, що кредит видається під 15%, позивачі вважали, що спірний договір іпотеки та додаткова угода до нього є недійсними, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Зважаючи на викладене, просили визнати недійсним договір іпотеки від 04 грудня 2007 року, укладений між АКБ «Східно-Європейський банк» в особі Вінницької філії АКБ «СЄБ» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 № 7912, реєстраційний №6159371 та додатковий договір № 1 від 07 лютого 2009 року до іпотечного договору про визначення вартості предмета іпотеки, без застосування наслідків їх недійсності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване відсутністю доведених підстав визначені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним договору іпотеки від 04 грудня 2007 року та додаткового договору від 07 лютого 2009 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано що спірний договір іпотеки був укладений без отримання згоди дружини ОСОБА_3 ОСОБА_5, що є обов'язковим, та слугує підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2007 року між АКБ «Східно-Європейський банк» в особі Вінницької філії АКБ «Східно-Європейський банк» (далі АКБ «СЄБ») та ОСОБА_9 був укладений кредитний договір №299/2007 на споживчі цілі на суму 80 000 доларів США строком до 04 грудня2012 року, під 15% річних (а.с. 20-22).

Кредит був наданий позичальнику за згодою дружини - ОСОБА_10 (а.с. 71).

02 червня 2008 року між банком та ОСОБА_9 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору №299/2007 від 04 грудня 2007 року (а.с. 19), відповідно до якого з 02 червня 2008 року по 04 грудня 2012 року банк встановив позичальнику відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 16% річних в доларах США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04 грудня 2007 року, між АКБ «СЄБ» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 04 грудня 2007 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 Предметом договору іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належна на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14. жовтня 2003 року ОСОБА_3 (1/2) та ОСОБА_5 (1/2) (а.с. 17-18).

Згідно додаткового договору про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 07 лютого 2009 року за згодою сторін предмет іпотеки прийнятий в іпотеку вартістю 481 962 грн. (а.с. 22).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року у справі № 127/2-2818/2009 в частині позовних вимог АКБ «СЄБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено, стягнуто з ОСОБА_9 на користь банку 70711,56 доларів США, що еквівалентно 538 114,97 грн. (а.с. 97-98).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2014 року №127/2-2818/09 замінено сторону виконавчого провадження АКБ «СЄБ» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у виконавчих провадженнях № 17835553, №17835580, №17835566 з виконання виконавчих листів № 2-2818/09, виданих 23 грудня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_9 на користь АКБ «СЄБ» боргу в розмірі 538 114,97 грн. (а.с. 99-101).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем майна квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 23-24).

Позивачі, звертаючись до суду з даним позовом, поряд з іншим, в його обґрунтування зазначали, що при укладенні кредитного договору не було нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_10 на отримання кредиту ОСОБА_9

Зазначені доводи, як підстава для скасування оскаржуваного рішення суду, містяться і в апеляційній скарзі.

Однак, на що вірно звернув увагу місцевий суд, такі посилання не свідчать про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 65 СК України закріплено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказана норма закону регулює відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосується права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору.

Отже, кредитний договір не є договором щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, а тому обов'язкової згоди іншого з подружжя на укладення такого договору законом не передбачено.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Крім того, як зазначено вище, матеріали справи містять письмову заяву ОСОБА_10 про надання згоди на отримання її чоловіком ОСОБА_9 кредиту в Вінницькій філії АКБ «Східно-Європейський банк» (а.с. 71), а п. 6.1.2 кредитного договору на який посилались позивачі при обгрунтуванні позовних вимог передбачає розмір і порядок сплати витрат на нотаріальне посвідчення договору та не містить вказівки на обов'язковість нотаріального посвідчення згоди подружжя.

Отже, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку, що укладення кредитного договору відбулось з дотриманням вимог закону, а відтак й відсутні підстави для визнання іпотечного договору недійсним з підстав відсутності нотаріально засвідченої згоди на укладення одним із подружжя кредитного договору, виконання зобов'язань за яким було забезпечено договором іпотеки.

Інших доводів, з підставами для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, з урахуванням п.п. 1.1, 3.4.1. іпотечного договору від 04 грудня 2007 року, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що збільшення процентної ставки за додатковим договором №1 до кредитного договору від 02 червня 2008 року, також не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: