Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/2028/13-ц

провадження № 61-8348св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року у складі судді: Виниченко Л. М., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про визнання пунктів попереднього договору недійсними.

Заява мотивована тим, що Дніпровським районним судом м. Києва 05 березня 2014 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі 127 632,50 грн. Посилався на те, що оригінал виконавчого листа було втрачено, а тому просив суд видати дублікат цього виконавчого листа.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року, заяву ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року у справі № 755/2028/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та неустойки та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про визнання пунктів попереднього договору недійсними.

Ухвали судів мотивовані тим, що оригінал виконавчого листа втрачений і це підтверджується матеріалами справи.

При цьому апеляційний суд при відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа можна звернутись лише в межах строків пред'явлення їх до виконання, у разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дублікату виконавчого листа слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку вказав, що питання пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання не вирішується при розгляді питання про видачу дубліката виконавчого листа.

У січні 2018 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_6, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що: із заявою про видачу дубліката виконавчого листа можна звернутись лише в межах строків пред'явлення їх до виконання, у разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дублікату виконавчого листа слід подати і заявою про поновлення пропущеного строку; відсутність даних про виконавче провадженні в Автоматизованій системі виконавчого провадження не є підставою для видачі виконавчого листа; заявник не надав доказів втрати виконавчого листа.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу в якому просив в задоволені касаційної скарги відмовити та оскаржені ухвали залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що касаційна скарга є необґрунтованою. Вказує, що наявність постанови державного виконавця від 24 березня 2014 року про відкриття виконавче провадження, відсутність будь-якої інформації про таке провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження, а також відсутність матеріалів на паперових носіях в Дніпровському відділу ДВС да Деснянському відділі ДВС, підтверджують втрату виконавчого листа співробітниками органів ДВС і це є підставою для видачі дубліката виконавчого листа.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь кошти у розмірі 127 632,50 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року залишено без змін.

05 березня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/2028/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми 127 632,50 грн.

24 березня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві КлименкаР. В. було відкрито виконавче провадження № 42630860 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

18 серпня 2017 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_9 звернувся до Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою, в якій просив повідомити про стан виконавчого провадження.

Листом від 01 вересня 2017 року № 51542 Дніпровський районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві повідомив ОСОБА_4 про те, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 755/2028/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 127 632,50 грн. Також було повідомлено, що 28 серпня 2015 року державним виконавцем Торбинською О. М. на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС. Станом на 01 вересня 2017 року згідно проведеної перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист № 755/2028/13-ц по регіонам на виконанні не перебуває.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 із заявою) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Тлумачення частини першої статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 із заявою) свідчить, що підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Встановивши, що виконавчий лист втрачений, а рішення суду не виконане, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа, оскільки він зводиться до переоцінки доказів у справі, що не відноситься до процесуальних повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Оскільки оскаржені ухвали залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель