Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/839/16-ц

провадження № 61-892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П., СімоненкоВ. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, підписану ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у складі судді: Рибака М. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у складі суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2005 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «ПУМБ», було укладено договір поруки № 20-2005-Ф/З, за яким та договором № 1 до нього, поручитель несе солідарну відповідальність разом з боржником за кредитним договором № 2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року, укладеним між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_5

Позивач вважала, що порука, передбачена договором поруки, підлягає визнанню судом припиненою, оскільки у зв'язку із виниклою заборгованістю ОСОБА_5 за кредитним договором, відповідач 09 грудня 2015 року звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як до солідарних боржників, до суду із позовом про стягнення заборгованості. Проте, у зв'язку із тим, що кредитним договором було передбачено погашення кредиту періодичними платежами, позивач вважала поруку припиненою в частині поруки за виконання ОСОБА_5 грошових зобов'язань зі сплати кредиту, процентів по строковій заборгованості, процентів за безпідставне користування кредитом (по простроченій заборгованості), комісії за невикористання суми кредитної лінії, комісії за надання траншу за кредитним договором, неустойки і відшкодування збитків згідно з умовами основного зобов'язання відповідно до кредитного договору та додаткових угод до нього, щодо яких строк погашення настав до 09 червня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що після виникнення заборгованості позичальника у березні 2015 року, банк після спливу шестидесятиденного строку, встановленого договором, звернувся із вимогою до боржника про дострокове погашення кредиту разом із нарахованими відсотками і в грудні 2015 року із позовом до боржника та поручителя, скориставшись своїм правом на дострокове погашення кредиту. Судова вимога до боржника та поручителя була пред'явлена в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором, а також в межах строку дії поруки.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з касаційною скаргою, підписаною ОСОБА_4, у якій просила скасувати оскаржені рішення та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи: проігнорували вимоги позовної заяви щодо припинення договору поруки не повністю, а в частині; зробили передчасний висновок, про відхилення доводів позивача щодо чергових платежів за договором поруки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 15 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 2005-20-Ф, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на купівлю нерухомості в сумі 342 900,00 доларів США, із строком повернення кредиту у повному обсязі до 14 вересня 2020 року. В подальшому, між сторонами були укладені додаткові договори до кредитного договору, за якими було змінено умови договору, а також остаточно встановлено суму кредиту в розмірі 520 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних.

15 вересня 2005 року між банком (кредитор), ОСОБА_5 (боржник) та позивачем (поручитель) було укладено договір поруки № 20-2005-Ф/3, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. В подальшому до договору поруки було внесено зміни шляхом укладення договору № 1 до договору поруки. Відповідно до п. 4.1. договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення з позовом ОСОБА_3) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції вважав, що оскільки договором поруки було встановлено його дію до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за договором, а із вимогою про дострокове виконання зобов'язань за договором відповідач звернувся 26 червня 2015 року та 09 грудня 2015 року (протягом шести місяців) пред'явив позов до боржника та поручителя, в межах строку дії договору поруки, позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), у зв'язку з чим не з'ясував, чи припинилась порука ОСОБА_3 за окремими платежами. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, підписану ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року скасувати.

Передати справу № 761/839/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило

В. М.Сімоненко