Справа № 307/1561/17
Провадження № 2/307/111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і просить суд на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України, ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 386, 391 ЦК України винести рішення яким зобовязати їх засипати вигрібну яму та демонтувати будівлю, що використовується ними як гараж та знаходиться у межах їхнього дворогосподарства, в с. Калини, по вул. Дж. Ленона 114. Посилається на те, що вона та її чоловік є власниками земельної ділянки розташованої по вул. Борканюка 28, в с. Калини, та користуються нею з 1988 року. Відповідачі є їхніми сусідами, і користуються однією підїзною дорогою. Вони постійно залишають на дорозі дрова, транспортні засоби та інше майно, що перешкоджає підїзду до їхнього дворогосподарства. Вони здійснили будівництво надвірної споруди з порушенням норм закону та норм технічної документації. Частина земельної ділянки на якій збудовано гараж є землею сільської ради. У результаті здійснення будівництва надвірної споруди та вигрібної ями їм здійснюються перешкоди у користуванні дворогосподарством, через постійні підтоплення та зсуви снігу. Із вигрібної ями постійно йде неприємний запах, всі відходи виливаються на поверхню у потічок, через який вони побудували місток.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що ними були збудовані одночасно міні-пекарня, будинок та гараж. Її будинок знаходиться на вулиці ОСОБА_4, а будинок позивачки на вулиці Борканюка, на якій вона ніколи нічого не залишає та не засмічує. Гараж з приводу, якого йде спір був побудований у 1997 році та знаходиться на території її дворогосподарства. Відповідно до земельної документації відстань від належного їй гаража до кінця земельної ділянки складає два метри. Позивачці на вулиці Борканюка був наданий проїзд з її дворогосподарства. Вигрібна яма знаходиться у її дворогосподарстві. Неприємний запах виходить як з її вигрібної ями так, і з вигрібної ями позивачки через відсутність централізованої каналізаційної системи у їхньому населеному пункті. Незважаючи на знаходження поряд з її будинком автомобіля та дров проїзд поряд з ними можливий. Просить у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 цього ж Кодексу учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, 80, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В судовому засіданні встановлено, що будинок позивачки значиться за адресою: вул. Борканюка 28 «в», а будинок відповідачів по вул. Дж. Ленона 114 «в». Однак підїзд до будинку ОСОБА_1 є лише з вулиці Дж. Ленона повз будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Через незначні розміри підїзної дороги між сторонами постійно виникають конфлікти, які неодноразово вирішувалися судами всіх трьох рівнів.

Позивачка просила суд зобовязати відповідачів засипати вигрібну яму та демонтувати будівлю, що використовується ними як гараж та знаходиться у межах їхнього дворогосподарства, в с. Калини, по вул. Дж. Ленона 114. На підтвердження своїх позовних вимог вона надала суду свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право власності на земельну ділянку, повідомлення Калинівської сільської ради про відмову в задоволенні заяви, заяву про надання земельної ділянки під будівництво гаража, довідку інспекції державного-архітектурного будівельного контролю, довідку Калинівської сільської ради, акт державної санітарної епідеміологічної служби, копії рішень по своїх позовах до відповідачів, які вирішувалися судами першої, апеляційної та касаційної інстанції щодо усунення перешкод у користуванні підїзною дорогою до будинку.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 цього ж кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однак ні один із поданих позивачкою доказів жодним чином не підтверджує позовні вимоги позивачки. Ні в одному із наданих ОСОБА_1 документів не вказано про те, що вигрібна яма та гараж відповідачів завдають, або можуть завдавати їй якихось незручностей або перешкод у користуванні належним їй майном і їх слід демонтувати.

Суд вважає, що за таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати слід покласти на позивачку.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 16.02.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.