ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5263/18Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/4817/138/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: представника позивача Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України" Молень І.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5263/18 за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України", в інтересах якого діє адвокат Молень Ірина Йосифівна, на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2018 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Державний вищий навчальний заклад "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України" (далі - ТДМУ ім.І.Я.Горбачевського) звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів, затрачених на навчання у розмірі 139764,80 гривень.

Позов обгрунтовує тим, що на підставі рішення приймальної комісії від 05 серпня 2009 року наказом ректора Університету №207-(Д) від 10 серпня 2009 року ОСОБА_3 зараховано студентом першого курсу медичного Університету. 01 вересня 2009 року між Університетом та відповідачем укладено угоду №96 про підготовку фахівця з вищою освітою, якою передбачено обов'язок відповідача прибути після закінчення Університету на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Згідно з протоколом засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Університет у червні 2015 року від 16 січня 2015 відповідач направлений на роботу в Бориспільську центральну районну лікарню Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач був ознайомлений та згідний, направлення на роботу №96 було вручено відповідачу особисто. Наказом ректора Університету №95(ДМ) від 25 червня 2015 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії відповідачу присвоєно кваліфікацію і видано диплом. Після закінчення університету у червні 2015 року відповідач був направлений для проходження інтернатури на базу Вишгородської філії Станції екстреної медичної допомоги Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «медицина невідкладних станів». На підставі наказу №78к від 09 березня 2017 року Бориспільської центральної районної лікарні ДОЗ Київської ОДА відповідача звільнено з посади лікаря-інтерна за спеціальністю «медицина невідкладних станів» з 10 березня 2017 року у зв'язку із закінченням навчання в інтернатурі на підставі листа ДОЗ Київської ОДА від 09 березня 2017 року №26-1-36-823 по ст.28КЗпП України, у зв'язку зі зміною призначення місця роботи. Відповідно до листа начальника управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації №4463/6-01 від 13 грудня 2017 року, листа МОЗ України про зміну місця призначення від 07 березня 2017 року, враховуючи сімейні обставини лікаря ОСОБА_3, випускника Університету 2015 року та згоду управління охорони здоров'я Тернопільської ОДА, МОЗ України йому змінено направлення на роботу з посади лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Бориспільської центральної районної лікарні Київської області на Тернопільську область, посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

Однак, ОСОБА_3 у даному медичному закладі працевлаштований не був. Посилаючись, що відповідач відмовляється приступити до роботи за направленням і відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров'я, позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані із його навчанням в розмірі 139764,80 гривень, з яких: 80088,38 гривень затрати на навчання одного студента медичного факультету і 59676,42 гривень виплаченої за час навчання стипендії.

Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні позову Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_3 про стягнення коштів за навчання відмовлено. Роз'яснено порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ТДМУ ім.І.Я.Горбачевського, в інтересах якого діє адвокат Молень І.Й., звернувся з апеляційною скаргою і, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов університету в повному обсязі. Вказує, що підписуючи Угоду, відповідач добровільно погодився на своє працевлаштування його навчальним закладом після закінчення навчання, отримав направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету, також погодився у разі відмови прибути на роботу і відпрацювати менше трьох років - відшкодувати вартість навчання. Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується з висновками суду про неможливість застосування до спірних правовідносин Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996 року №992 і Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997 року, оскільки останні приймались на виконання ч.2 ст.52 ЗУ «Про освіту» (в редакції від 24.07.2014), яка була чинною на час вступу відповідача до університету. Підкреслює, що судом не враховано ч.1 ст.8 ЦК України, відповідно до якої не може бути підставою для відмови в позові відсутність Порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування, оскільки, зважаючи на відсутність такого Порядку, необхідно керуватися положеннями чинного законодавства. Наголошує, що станом на дату звернення із позовом до суду Угода №96 від 01 вересня 2009 року є чинною та не визнана судом недійсною, а отже, відповідач, не приступивши після закінчення навчання в інтернатурі до роботи за місцем призначення, порушив взяті на себе зобов'язання за Угодою про підготовку фахівця з вищою освітою, внаслідок чого зобов'язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати позивачу усі витрати відповідно до умов Угоди.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач, у визначені законом строки, не скористався.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач, будучи належно повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, що, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на підставі рішення приймальної комісії від 05 серпня 2009 року наказом ректора Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського №207-(Д) від 10 серпня 2009 року ОСОБА_3 зараховано студентом першого курсу медичного університету.

01 вересня 2009 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» та ОСОБА_3 укладено Угоду №96 про підготовку фахівців з вищою освітою.

Згідно з умовами Угоди відповідач ОСОБА_3 зобов'язався прибути після закінчення університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку.

Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» у червні 2015 року, від 16 січня 2015 року постановлено направити ОСОБА_3, як молодого спеціаліста, на роботу в Бориспільську центральну районну лікарню Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги.

Наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» №95 (ДМ) від 25 червня 2015 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом.

Відповідно до Витягу із наказу №280-К Бориспільської центральної районної лікарні Київської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров'я від 31 липня 2015 року, на підставі заяви ОСОБА_3, направлення на роботу, наказу ДОЗ №162-н від 29 липня 2015 року ОСОБА_3, випускника Тернопільського державного медичного університету імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» 2015 року прийнято на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «медицина невідкладних станів» для проходження інтернатури з 03 серпня 2015 року на бюджетній основі згідно з чинним законодавством.

Як убачається із відповіді Міністерства охорони здоров'я від 07 березня 2017 року за №11.02-10/20/П-2667/2388-38 за результатами звернення ОСОБА_3, і враховуючи клопотання Управління охорони здоров'я Тернопільської та Департаменту охорони здоров'я Київської обласних державних адміністрацій, Департамент управління персоналом та кадрової політики погоджує ОСОБА_3 зміну місця призначення на роботу з посади лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Бориспільської центральної районної лікарні Київської області на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Відповідно до листа Департаменту охорони здоров'я №26-1-36-283 від 09 березня 2017 року, Департамент охорони здоров'я погодив звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря приймального відділення Бориспільської центральної районної лікарні.

Згідно з Витягом з наказу №78-К Бориспільської центральної районної лікарні Київської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров'я від 09 березня 2017 року, ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 10 березня 2017 року, у зв'язку із закінченням інтернатури на підставі листа ДОЗ КОДА від 09 березня 2017 року №26-1-36-283 по ст.38 КЗпП України, у зв'язку зі зміною місця призначення на роботу.

За інформацією Управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації №4463/6-01 від 13 грудня 2017 року, після зміни направлення з посади лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Бориспільської центральної районної лікарні Київської області на Тернопільську область, посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, ОСОБА_3 до роботи не приступив.

Відповідно до відповіді Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації від 13 березня 2018 року за №122, ОСОБА_3 не звертався та не був працевлаштований у Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

Згідно з розрахунком фактичних затрат на навчання ОСОБА_3 - студента медичного факультету за державним замовленням 2015 року випуску, його вартість навчання становила 80088,38 гривень.

Як убачається із довідки про доходи, виданої Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» на ім'я ОСОБА_3, за період навчання в університеті з вересня 2009 року по липень 2015 року ОСОБА_3 було нараховано та виплачено стипендію в розмірі 59676,42 гривень.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 кошти, затрачені на навчання в розмірі 139764,80 гривень, з яких: 80088,38 гривень - затрати на навчання одного студента медичного факультету і 59676,42 гривень - виплаченої за час навчання стипендії, посилаючись на невиконання відповідачем умов Угоди №96 про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2009 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 року у справі про доступність та безоплатність освіти визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги.

Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення).

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» (чинною на час вступу відповідача до університету) було передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, ця частина статті 52 була виключена із Закону України «Про освіту», у зв'язку із прийняттям Закону №1556-VII від 01.07.2014р. «Про вищу освіту».

Згідно із нормами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, норма Закону, на яку посилається позивач у позовній заяві, на час звернення із позовом до суду -28 березня 2018 року, не була чинною.

Також є нечинним Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою КМУ №992 від 22.08.1996р., що приймався на виконання ч. 2 статті 52 Закону України "Про освіту".

Безпідставними є посилання апеляційної скарги на невиконання відповідачем умов договору, і як наслідок, відповідальність за невиконання договірних зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається і судом установлено, що на час укладення спірної Угоди - 01 вересня 2009 року, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був неповнолітнім. Тобто, даний правочин вчинено відповідачем за межами його цивільної дієздатності без згоди батьків. Твердження представника позивача про схвалення цього правочину батьками відповідача не може бути прийнято судом, оскільки доказів такого схвалення відповідно до норм ч.1ст.222; ст.221 ЦК України не вбачається. Більше того, з матеріалів справи не вбачається освідомленість батьків відповідача про існування такої угоди, що унеможливлює реалізацію ними ч.2 ст.222 ЦК України.

Окрім того, відповідно до спірної Угоди відповідач зобов'язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод.

Тобто, умовами Угоди передбачено відповідальність студента за відмову їхати за призначенням. Відповідач не відмовлявся їхати за призначенням (дана обставина позивачем не заперечується і підтверджена матеріалами справи). За невідпрацювання студентом трьох років за направленням жодної відповідальності угодою не передбачено. Змін та доповнень до угоди не вносилось.

У заяві відповідача від 02 липня 2009 року до позивача про допуск до вступних екзаменів також йдеться лише про зобов'язання повернути затрачені державою кошти на навчання у випадку відмови від державного розподілу або неприбуття на місце роботи за розподілом.

Тому положення Цивільного кодексу України щодо відповідальності відповідача, у формі відшкодування вартості навчання, за невиконання договірних зобов'язань не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Одними із загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згаданий у п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ №992 від 22.08.1996р. встановлений порядок, згідно з яким випускник має відшкодувати вартість навчання, не існує.

Пунктом 4 постанови Кабміну від 22.08.1996 р №992 Мінфіну разом з Міносвіти, Мінекономрозвитку, Мін'юстом і Нацбанком доручено розробити та затвердити Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування.

Однак, такий Порядок не затверджений. А тому для визначення конкретної суми, яку позивач просить стягнути з позивача не існує нормативного підґрунтя. І, як наслідок, суд не може взяти до уваги наданий позивачем розрахунок фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням 2015 року випуску.

Виходячи із принципу верховенства права, колегія суддів прийшла до висновку, що стягнення коштів за навчання ставить в істотно нерівні права студентів, які поступили та закінчили навчальні заклади до прийняття Закону України № 1556-VІІ від 1 липня 2014 року і які продовжують навчання після прийняття цього Закону, а також порушують норму конституційного права на вільний вибір місця подальшої роботи осіб, які закінчили вищі навчальні заклади.

Статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до цього принципу, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених норм права, судом першої інстанції правильно зроблені висновки, що позивачем не доведено порушення відповідачем зобов'язань перед навчальним закладом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права, відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України", в інтересах якого діє адвокат Молень Ірина Йосифівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача - Державний вищий навчальний заклад "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 листопада 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.