АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 725/4590/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Комунальне підприємство «Чернівціводоканал», ОСОБА_3, ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати неправомірним нарахування відповідачем позивачу станом на 1 серпня 2017 року боргу з оплати послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 10 147 гривень 59 копійок та таким, що суперечить рішенню Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 квітня 2013 року та положенням ЦК України;

- стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 70 000 гривень з погашенням підприємству таких збитків шляхом стягнення вказаної суми з безпосередніх винних осіб: головного бухгалтера ОСОБА_3 та начальника абонентного відділу ОСОБА_4

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Так, згідно частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Закон України «Про захист прав споживачів» 12 травня 1991 року, №1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 10 квітня 2012 року між КП «Чернівціводоканал» та ОСОБА_1 було укладено договір «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення».

Згідно акту від 5 квітня 2012 року, представником КП «Чернівціоводоканал» було знято пломбу з лічильника абонента ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 для державної повірки(а.с.67).

У відповідності до акту від 20 вересня 2012 року представником КП «Чернівціводоканал» обов'язки проведення державної повірки лічильника були покладені на позивача ОСОБА_1 (а.с.68).

Зазначені обставини були встановлені рішенням суду від 4 квітня 2013 року та не підлягають доказування відповідно до правил статті 61 ЦПК України (а.с.22-24).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 квітня 2013 року визнано неправомірними дії КП «Чернівціводоканал» щодо покладення обов'язку повірки лічильника на ОСОБА_1

Зобов'язано КП «Чернівціводоканал» здійснити демонтаж, транспортування, перевірку та монтаж лічильника води, що перебуває у власності ОСОБА_1, та який використовується ним для здійснення розрахунків за спожиту, для побутових потреб, воду (а.с.22-24).

Правильним є висновок суду про те, що ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання неправомірним нарахування йому боргу з оплати послуг з водопостачання, не вказав за який період йому було неправильно нараховано заборгованість, у якому розмірі ним здійснювалась оплата послуг за водопостачання та водовідведення та який дійсний розмір заборгованості.

При цьому ним не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про відшкодуванню моральної шкоди ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до положень частини 1 статті 1172 ЦК України є неналежними відповідачами у справі.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не дав належної оцінки рішенню Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 квітня 2013 року.

Суд першої інстанції правильно зазначив в своєму рішенні про те, що предмет спору у справі № 725/534/13 ц є відмінним від предмету спору у цій справі.

Також помилковими є доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 202, 203, 215, 228 ЦК України.

З матеріалі справи вбачається, що вищевказані норми матеріального права не регулюють спірні правовідносини, оскільки позивач не пред'являв вимог про визнання правочину недійсним, або встановлення його нікчемності.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 переносив моральні страждання, які були спричинені неправомірними діями вчиненими щодо нього працівниками КП «Чернівціводоканал».

Так, положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, № 630 не передбачено право сторін спірних правовідносин на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже позивач не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача з підстав, які ОСОБА_1 зазначив в позові.

Пред'являючи позов про визнання неправомірним нарахування відповідачем позивачу боргу за водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 не врахував, що відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України, одним із яких є визнання права.

Нарахування КП «Чернівціводоканал» ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг з водопостачання не порушує прав позивача, оскільки таке нарахування не пред'явлено до стягнення в примусовому порядку.

Вимога позивача про визнання неправомірним нарахування відповідачем позивачу боргу з оплати послуг з водопостачання та водовідведення не є належним самостійним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови .

День складання повної постанови 16 лютого 2017 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна