Справа № 185/9960/17
Провадження № 2/185/1018/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлоград Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якій просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь за договором позики грошей суму боргу в розмірі 9 856,00 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 17.11.2016 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 256,00 грн. з умовою їх повернення до 30.11.2016 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 256,00 грн., проценти за користування грошима за період з 01.12.2016 року по 10.12.2017 року складають 9 600,00 грн. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою: договір поруки від 17.11.2016 року, укладений з поручителем ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином умови договору, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідачів не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 100,00 грн.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 17 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 256,00 грн., а ОСОБА_2 зобов'язувався повернути зазначену суму у строк до 30.11.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_2 була надана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 256,00 грн.

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач за договором позики грошей жодного платежу не зробив.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 256,00 грн. залишається неповернутою відповідачем, проценти за користування грошима за період з 01.12.2016 року по 10.12.2017 року складають 9 600,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім того, зобов'язання за договором позики грошей від 17.11.2016 року забезпечено порукою: договір поруки від 17 листопада 2016 року, укладений з поручителем ОСОБА_3.

Відповідно до зазначеного договору поруки ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики грошей від 17.11.2016 року в обсязі 100,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу за договором позики грошей від 17 листопада 2016 року в розмірі 256,00 грн., проценти за користування позикою за період з 01.12.2016 року по 10.12.2017 року в розмірі 9 600,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу за договором позики грошей від 17 листопада 2016 року в розмірі 100,00 грн.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики грошей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики грошей від 17 листопада 2016 року в розмірі 256 (двісті п'ятдесят шість) грн. 00 коп., проценти за користування позикою за період з 01.12.2016 року по 10.12.2017 року в розмірі 9 600 (дев'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики грошей від 17 листопада 2016 року в розмірі 100 (сто) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі по 320 (триста двадцять) грн. 00 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко