Провадження № 22-ц/780/1403/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 4 22.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Сліпченка О.І., Гуль В.В.

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку т азобов'язання надати дозвіл, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2звернулася до суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 01 серпня 2012 року на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Київської геофізичної розвідувальної експедиції Державне геофізичне підприємство «Укргеофізика» прийнято рішення про надання їй кімнати АДРЕСА_1. На підставі цього рішення їй в той же день було видано ордер на право зайняття вказаної кімнати. 13 жовтня 2012 року вона зареєструвалася у кімнаті гуртожитку, де мешкає і нині.

Вказувала, що з метою реалізації свого права на приватизацію, вона звернулася із заявою про приватизацію кімнати у гуртожитку до Горенської сільської ради, яка листом № 1068/7 від 10 серпня 2015 року відмовила їй, посилаючись на відсутність у неї права на приватизацію кімнати, оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області вже відмовлено у задоволенні її позову до ТОВ «Інком-Бізнес центр» про визнання права на приватизацію кімнати у гуртожитку. Вважає, що така відмова порушує її права і є незаконною, бо суперечить Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і рішенню Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року.

У зв'язку з викладеним просила суд визнати її право на приватизацію кімнати АДРЕСА_3 а також зобов'язати Горенську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати їй дозвіл на приватизацію вказаної кімнати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до хибних висновків про відсутність у неї права на приватизацію спірної кімнати з огляду на те, що вона вже використала своє право на приватизацію житла. Суд не врахував положення п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно якого вона має право на приватизацію займаної нею кімнати у гуртожитку безоплатно чи в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою, та залишив поза увагою, що вона використала своє право на приватизацію житла лише у межах 10,9 кв.м., хоча згідно закону має право на передачу у власність 21 кв.м. і 10 кв.м. додатково на сім'ю. Такі висновки суперечать в тому числі рішенню Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 березня 2016 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена, а рішення апеляційного суду Київської області від 14 березня 2016 року скасоване, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконне.

Відповідач Горенська сільська рада належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці в Київській геофізичній розвідувальній експедиції ДГП «Укргеофізика» із 09 жовтня 1978 року по 15 жовтня 2013 року.

01 серпня 2012 року на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Київської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» прийняте рішення про надання ОСОБА_2 кімнати АДРЕСА_1 На підставі вказаного рішення Київська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» видала ОСОБА_2 ордер № 14/10/2012 від 01 жовтня 2012 року на житлову площу в гуртожитку, а саме: на кімнату АДРЕСА_1, площею 17,8 кв.м.

ОСОБА_2 із 13 жовтня 2012 року зареєстрована та проживає у вказаній кімнаті гуртожитку.

Також судом встановлено, що приміщення гуртожитку по вул.Лісна 3 у с.Горенка педане на баланс Горенської сільської ради відповідно до рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 серпня 2013 року, яким затверджено акт приймання-передачі об'єкту житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 від 25 червня 2013 року із балансу Київської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» на баланс Горенської сільської ради.

ОСОБА_2 звернулася із заявою про передачу у власність займаної нею кімнати АДРЕСА_1 до Горенської сільської ради, яка своїм листом № 1068/7 від 10 серпня 2015 року відмовила їй, посилаючись на відсутність у неї права на приватизацію кімнати, що підтверджено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким відмовлено у задоволенні її позову до ТОВ «Інком-Бізнес центр» про визнання права на приватизацію кімнати у гуртожитку та зобов'язання вчинити дії.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 у складі сім'ї з трьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_5 та їх донька ОСОБА_6 у липні 2000 року приватизували займану ними однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 16,5 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м., відновна вартість - 5,74 грн., що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 05 липня 200 року Київськоюї геофізичної розвідувальної експедиції на підставі розпорядження № 127.

Згідно з довідкою Київської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» № 53 від 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 використала право на приватизацію житла в обсязі 10,9 кв.м., при нормі 24,3 кв.м.

Згідно довідки територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026/012 філії ГУ у м. Києві та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» № 1452/1 від 23 жовтня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 за місцем її реєстрації по АДРЕСА_1 у територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10026/012 було відкрито депозит на суму житлового чека на 1 грн. 89 коп. Залишок чека становить 2 грн. 31 коп.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю у позивачки права на безоплатну приватизацію всієї площі спірної кімнати.

При цьому суд виходив з того, що позивачка використала своє право на приватизацію житла в розмірі 10,9 кв.м., а отже, виходячи із встановленої законом норми безоплатної передачі житла у розмірі 21 кв.м. на одну особу, остання вправі використати своє право на приватизацію житла, виходячи із розміру недостатньої площі - 10,1 кв.м., а оскільки площа спірної кімнати в гуртожитку становить 17,8 кв.м., то позивачка не має права на безоплатну приватизацію всієї площі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються вимогах закону та матеріалах справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на доводи позивачки та не врахував положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» які врегульовують способи приватизації житла та порядок розрахунків.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю.

Згідно ст.5 вказаного Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абз.2 ст.3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно ч.5 ст.8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що особа має право приватизувати житлову площу у кількох квартирах безоплатно у межах встановленої санітарної норми. При цьому, якщо площа житла перевищує санітарну норму, то приватизація проводиться з доплатою (ч.5 ст.8 Закону).

Саме такі висновки містить рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа щодо безоплатної приватизації житла), згідно якого васпекті конституційного звернення положення п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Вирішуючи спір суд залишив поза увагою, що позивачка при приватизації у 2000 році однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 32,8 кв.м. у складі сім'ї з трьох осіб використала право на приватизацію житла в обсязі 10,9 кв.м., при нормі 24,3 кв.м.

Наведене у свою чергу свідчить, що позивачка має право на приватизацію займаної нею кімнати в гуртожитку в межах санітарної норми безоплатно, а в решті із використанням житлового чеку або з частковою доплатою, як вказано в законі та розтлумачено в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року.

Відповідно відмова Горенської сільської ради позивачці у приватизації займаної кімнати в гуртожитку є незаконною.

Суд вказаних обставин та вимог закону не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир, житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю; або продажу надлишків загальної площі квартир, житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них (ст.3 Закону).

Згідно ст.5 вказаного Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абз.2 ст.3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Судом встановлено, що позивачка на законних підставах (рішення та ордер) мешкає у кімнаті АДРЕСА_1

Оскільки при приватизації однокімнатної квартири АДРЕСА_2 позивачка частково використала право на приватизацію житла в обсязі 10,9 кв.м., що менше встановленої законом санітарної норми, то відповідно до закону вона має право на приватизацію займаної нею кімнати в гуртожитку в межах санітарної норми безоплатно, а в решті норми із використанням нею житлового чеку або з частковою доплатою.

Відповідно заперечення Горенською сільською радою права позивачки на приватизацію кімнати в гуртожитку не грунтується на законі та порушують законні права позивачки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про визнання за нею права на приватизацію знайшли своє підтвердження і підлягають до задоволення.

В той же час колегія суддів важає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки в частині зобов'язання Горенської сільської ради надати їй дозвіл на приватизацію вказаної кімнати, оскільки питання приватизації належить до компетенції сільської ради і має бути вирішене радою з урахуванням встановленого даним судовим рішенням права позивачки на приватизацію кімнати у приміщенні гуртожитку у встановленому законом порядку.

Доводи Горенської сільської ради, викладені у запереченні на апеляційну скаргу, про те, що позивачка має на праві власності житло, а тому права на приватизацію кімнати у гуртожитку, встановленіЗакону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на неї не поширюється, не грунтуються на законі.

Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до п.13 ст.11 вказаного Закону особами, які не мають власного житла, є мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 ЖК Української РСР.

Як вище вказувалося позивачка у складі трьох осіб є власником приватизованої однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 16,5 кв.м. Отже норма жилої площі, яка припадає на кожного власника становить 5,5 кв.м. і є меншою зарозмір 7,0 кв.м., встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов (п.1 постанови виконкому Київської обласної ради від 08 липня 1991 року), що у свою чергу свідчить про те, що на позивачку поширюється дія вказаного Закону.

Доводи Горенської сільської ради, викладені у запереченні на апеляційну скаргу, про те, що позивачка не має права на приватизацію житла в гуртожитку, бо рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області вже було відмовлено у задоволенні її позову до ТОВ «Інком-Бізнес центр» про визнання права на приватизацію кімнати у гуртожитку та зобов'язання вчинити дії безпідставні та суперечать змісту даного рішення.

З рішення суду від 22 грудня 2014 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка звернулася не до того відповідача, яким у спірних правовідносинах має бути саме Горенська сільська рада як власник приміщення гуртожитку, розташованого по вул.Лісна 1 в с.Горенка, а не з підстав відсутності у ОСОБА_2 права на приватизацію як помилково вважає сільська рада.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково. Визнати за ОСОБА_2 право на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 з урахуванням санітарної норми, визначеної Законому України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Стягнути із Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 500 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: